ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/8124/25 пров. № А/857/49124/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року, головуючий суддя – Сороки Ю.Ю., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №122-од від 13.03.2025 року, в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних, ОСОБА_1 відповідно до поіменного списку від 13.03.2025 року, який призваний і направлений в склад команди № 2418; визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №252-ОС від 13 березня 2025 року в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - помічника гранатометника другої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) виключити старшого солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 13.03.2025 року ОСОБА_1 було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_9 позивача визнано придатним до військової служби. Відповідно до мобілізаційного розпорядження від 13.03.2025 року, у зв`язку із оголошенням мобілізації та відповідно до наказу № 122-од від 13.03.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації згідно указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.05.2024 року №272/2024, наказано призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку резервістів і військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди старшого солдата ОСОБА_1 2000 року народження, який призваний і направлений в склад команди № НОМЕР_2 (далі 9971). Відповідно до витягу із наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_2 №252-ОС від 13 березня 2025 року, старшого солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії – помічника гранатометника другої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ).Підстава: іменний список від 13.03.2025 року. Поряд з цим, ОСОБА_1 прийнятий на період з 01 жовтня 2024 року по 30 вересня 2027 року на стаціонарне навчання першого ступеня за напрямом підготовки “Економіка”; перший курс навчання розпочався 01 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою від 02 січня 2025 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ. Протоколом від 03 січня 2025 року №1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_10 прийняла рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Не погоджуючись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень ОСОБА_1 оскаржив таку відмову до суду. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року у справі № 140/1798/25: - визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 03 січня 2025 року №1, в частині відмови ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; - зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_11 на засіданні комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 січня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року у справі. Таким чином, на думку позивача на час призову його на військову службу розповсюджувався відповідний імунітет від такого призову, передбачений пунктом 1 частиною 3 статті 23 Закону № 3543-XII. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_11 не було належним чином з`ясовано, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, не вжито жодних заходів щодо з`ясування таких обставин. Крім того, необізнаність ІНФОРМАЦІЯ_3 про наявність у позивача права на відстрочку від призову не спростовує того факту, що позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до статті 23 Закону № 3543-XII. Більше того, з повідомлених позивачем обставин випливає, що фактично ІНФОРМАЦІЯ_11 позбавив можливості позивача надати документи, що підтверджують його позивача на відстрочку. За таких обставин наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №122-од від 13.03.2025 року, в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних, ОСОБА_1 , відповідно до поіменного списку від 13.03.2025 року, який призваний і направлений в склад команди № 2418 є протиправним та підлягає скасуванню. Як наслідок, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №252-ОС від 13 березня 2025 року в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії – помічника гранатометника другої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), також є протиправним і підлягає скасуванню, як прийнятий на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №122-од від 13.03.2025 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу із наказу № 122-од від 13.03.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, згідно наказано призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку резервістів і військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди старшого солдата ОСОБА_1 2000 року народження, який призваний і направлений в склад команди № НОМЕР_2 (далі 9971).
Відповідно до витягу із наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_2 №252-ОС від 13 березня 2025 року, старшого солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 13 березня 2025 року. Призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії – помічника гранатометника другої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ).Підстава: іменний список від 13.03.2025 року.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Водночас, навіть наявність підстав для відстрочки військовозобов`язаної особи після її призову на військову службу не може розглядатися як поважна причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 4 Закону № 2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною одинадцятою статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Пунктом 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 ( далі - Положення №154), передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Відповідно до пункту 1 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі - Порядок №560), цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Пунктом 6 Порядку №560 визначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема: перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення; документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації.
За приписами пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII.
Так, відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №122-од від 13.03.2025 року, в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних ОСОБА_1 у позивача були відсутні оформлені у відповідний спосіб рішення (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки) про надання відстрочки, а відтак у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 були правові підстави для винесення наказу №122-од від 13.03.2025 року.
Водночас, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року у справі № 140/1798/25 набрало законної сили лише 29.04.2025 року, а отже після винесення спірного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спростовує твердження представника позивача про розповсюдження відповідного імунітету від призову позивача, передбаченого пунктом 1 частиною 3 статті 23 Закону № 3543-XII.
Як вірно зазначив суд попередньої інстанції, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року у справі № 140/1798/25 не встановлено юридичного факту про те, що ОСОБА_1 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, як здобувач професійної, фахової передвищої та вищої освіти. Зазначеним рішенням встановлено непослідовність та протиправність дій та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_11 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що станом на дату винесення спірного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №122-од від 13.03.2025 року ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу згідно абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, а отже відсутні підстави стверджувати про незаконність винесення зазначеного наказу.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2024 року у справі № 200/4189/22 вказав, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
З метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади. Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про актуальну місце праці й посаду.
Аналогічний висновок Верховний Суд виклав також у постанові від 18.01.2024 року у справі №280/6033/22.
Щодо доводів апелянта про те, що хоч і Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби, як незаконна мобілізація, однак проходження служби є прямим наслідком наказу про мобілізацію, і тому для ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 ухвалити рішення про його звільнення та виключення зі списків особового складу, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
Частина сьома статті 26 Закону №2232-XII визначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктом 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом і метою відстрочка від призову на військову службу військовозобов`язаних осіб не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби, а факт наявності у позивача підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації після його призову на військову службу не може розглядатися як поважна причина для його звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі статті 23 Закону №3543-XII.
Оскільки позивач був призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак навчання позивача на денній формі навчання першого (бакалаврського) рівня за напрямом навчання Економіка, не є належною підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки вказана обставина не передбачена частиною четвертою статті 26 Закону №2232-XII.
Подібні правові висновки щодо правозастосування статті 23 Закону №3543-XII та статті 26 Закону №2232-XII при вирішенні питання про наявність підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби були викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі №260/1851/22.
Крім того, чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу під час загальної мобілізації, в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини.
В даному випадку відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних відносин, відповідно, за участю їхніх учасників.
Водночас зобов`язання військової частини виключити позивача зі списків особового складу виходить за межі правовідносин між військовою частиною та позивачем щодо його призову на військову службу під час мобілізації.
Іншими словами, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, і фактично створюватиме ситуацію невиконуваності судового рішення.
Колегія суддів також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання ВЧ виключити старшого солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 не відповідає суті порушеного права позивача та суперечить наведеному вище, а відтак не підлягає задоволенню.
Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і грунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі №140/8124/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич