ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року	справа № 380/18664/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 38408,42 грн.
Ухвалою від 17.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено провадити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 23.10.2025 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військової служби за призовом (мобілізований), призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 40 від 28.02.2022 на посаду командира 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , 1963 року народження. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 131 від 09.05.2023 вбачається, що капітана ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 124 від 18.04.2023 у відставку та з 09.05.2023 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Позивачем було встановлено факт заподіяння державі матеріальних збитків винними діями відповідача у вигляді безпідставних нарахувань та виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , що виразилось у невчасному поданні ним рапортів про відсутність на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а саме сержанта ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 до 31.03.2024 на загальну суму 38408,42 грн.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відповідач підлягає повній матеріальній відповідальності за вказану заподіяну шкоду.
Позивачем направлялося на адресу відповідача повідомлення про добровільне відшкодування завданої шкоди (зареєстроване у військовій частині НОМЕР_1 від 19.12.2024 № 12449) з додатками, на яке відповіді не отримано. Оскільки вжиті позивачем заходи щодо добровільного відшкодування військовослужбовцем заподіяної шкоди державі не призвели до повернення безпідставно виплачених коштів сержанту ОСОБА_2 , вказане зумовило звернення військової частини НОМЕР_1 до суду із позовом про їх стягнення в примусовому порядку. 
Із наведених підстав, просить адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що сержант ОСОБА_2 до вересня 2022 був тричі поранений і відповідно стільки ж лікувався. 
Зазначає: «…у моїх документах зберігся рапорт від 18.08.2022 згідно якого, я перебуваючи в зоні виконання бойових завдань доповідав командиру, що 18.08.2022 на ВОП «Фобус» в с. Благодатне Миколаївської області з 2 мехроти знаходилося 10 бійців І взводу, 17 бійців II взводу, та 6 бійців III взводу, всього 33 особи. В с. Білозірка зайшло на «Нову пошту» 15 бійців і висунулися на АДРЕСА_1 , на підступах до якого, після команди на відступ, почали евакуацію поранених під артилерійським обстрілом. На ранок 20.08.2022 особовий склад відійшов в с. Білозірка внаслідок частина бійців отримала поранення (1. ОСОБА_3 - 200ий, 16. ОСОБА_4 (трьохсотий, важкопоранений). Відповідно після поранення, бійці були направлені на лікування. Хто куди був направлений медротою мені не відомо, обліку таких бійців я не веду, оскільки в моєму підпорядкуванню вони не знаходяться. Медрота має свій табель/журнал обліку. 
Звертаю увагу, що командир роти веде книгу вечірньої перевірки в управлінні роти (10 чоловік). Командир взводу веде облік особового складу в книзі вечірньої перевірки взводу (30 км). ОСОБА_2 до 18.08.2022 був облікований в ІІІ взводі, потім був поранений і евакуйований в медичну роту, де ведеться своя книга вечірньої перевірки особового складу. З медичної роти поранені військовослужбовці направляються на лікування в медичні установи. 
Після завершення лікування, в залежності від тяжкості порання направляються на ВЛК або повертаються у військову частину. В мене збереглося фото табелю обліку військовослужбовців станом на 17.08.2022 (повністю заповнений табель за серпень 2022 перебуває у розпорядженні військової частини). Згідно цього табелю (журналу) обліку ОСОБА_2 перебував у розпорядженні медроти на лікуванні до 14.08.2022. Після чого прибув в розпорядження свого взводу, три дні перебував на позиціях і знову отримав поранення. Після цього як вказано вище, був направлений у медроту з якої був направлений медичний заклад. Після направлення його у медзаклад обліку в книзі я не веду. Всі табелі обліку, рапорти, відомості про поранення, щомісяця здавались у військову частину, та знаходяться у них у розпорядженні. Востаннє щодо ОСОБА_2 мною було подано рапорт 18.08.2022, коли той отримав важке поранення (4 кантузія).
Наведені норми права вкотре доводять, що облік поранених військовослужбовців веде зовсім інші підрозділи військової частини і доповідають про його хід лікування безпосередньо командиру військової частини. Я як командир механізованої роти не веду облік військовослужбовців які вибули на лікування. Якщо військовослужбовця із важкими пораненнями, як у випадку ОСОБА_2 , направлено через медроту на медичне лікування, я в журнал вечірньої перевірки ставлю відмітку, що він знаходиться на лікуванні, і так кожного дня впродовж місяця, аж доти, поки мені не повідомлять із частини про направлення бійця в розпорядження моєї роти, а бо про виключення із списків роти. Ці журнали вечірньої перевірки кожного дня я скидав в штаб батальйону…».
Крім того, відповідач стверджує: «… до позовної заяви позивачем долучено також наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2023 №298 ( АДРЕСА_2 ) згідно якого, сержанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі із 10.09.2022. Підстава: рапорт капітана ОСОБА_5 від 13.05.2025. Тобто відносно одного ОСОБА_2 було видано два різних накази, згідно яких, він визнаний таким, що безпідставно відсутній на військовій службі і з 10.09.2022 та з 13.05.2023 (чому два рази не відомо). Тобто вийшло так, що військова частина НОМЕР_1 на підставі рапортів капітана ОСОБА_5 , який не був командиром 2 механізованої роти станом на 10.09.2022 і не мав жодного відношення до цієї роти і частини, «встановила» факт відсутності сержанта ОСОБА_2 . Звертаю увагу, що матеріали справи не містять жодного документа який би свідчив про те, з якого часу сержант ОСОБА_2 відсутній у розпорядженні військової частини, з якого часу він проходив лікування, коли мав прибути в розпорядження військової частини чи на ВЛК, тощо. Тобто не має нічого. Акт службового розслідування який проводився за спиною капітана ОСОБА_1 є недопустимим доказом. Є формальні накази, які не мають жодного значення для правильності розгляду даної справи.
Як вказано вище, матеріали справи не містять жодних розрахунків щодо суми 38408,42 грн. яку військова частина хоче стягнути із ОСОБА_1 . Тобто невідомо, за який період вона нарахована, який період відсутності військовослужбовця ОСОБА_2 , які суми йому були виплачені, тощо. Це вкотре доводить про безпідставність позову. У своєму позові ВЧ НОМЕР_1 вказує, що капітан ОСОБА_1 всупереч вимогам статей, 11, 12, 14, 16, 111, 112 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» невчасно доповів про безпідставну відсутність на військовій службі сержанта ОСОБА_2 . Проте вказані норми права на які посилається позивач, вказають лише на загальні права і обов`язки військовослужбовців. Що саме конкретно порушив капітан ОСОБА_1 , який конкретний вид порушення, чим це регламентовано і чим це підтверджується, матеріали справи не містять. Тобто вийшло так, що військова частина за спиною звільненого (2 роки тому) у відставку капітана ОСОБА_1 вирішила зробити його без вини винуватим, та ще й намагається стягнути кошти…».
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на норми Інструкції з обліку особового складу Збройних Сил України в редакції Наказу Міністерства оборони №464 від 14.09.2018, однак наказ Міністерства оборони України №464 від 14.09.2018 “Про затвердження змін до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України” втратив чинність 25.11.2022, як і сама Інструкції з обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, наслідком чого посилання відповідача на нечинний керівний документ не заслуговує на взяття судом до уваги.
Відповідач не з`ясував обставини чи дійсно підлеглий йому військовослужбовець знаходиться на лікуванні, що в свою чергу призвело до завдання державі шкоди у вигляді безпідставної виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення.
Стверджує: «…відповідач повинен був з`ясувати де знаходиться підлеглий йому військовослужбовець, чим це підтверджується і доповісти про це начальнику штабу батальйону, однак, як вбачається з аргументів відзиву на позовну заяву, відповідач вирішив, що військовослужбовець, який вибув на лікування внаслідок поранення уже не підпорядковується командиру роти, відповідно його подальша доля (де військовослужбовець, як його здоров`я, чи не потрібна йому допомога) не відноситься до компетенції командира роти. 
Одразу після звільнення Відповідача з військової служби та виключення останнього зі списків особового складу (09.05.2023) з`ясувалась обставина, що ОСОБА_2 не знаходиться на лікуванні, а є безпідставно відсутнім на військовій службі. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2023 №135 одразу ж наказано сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 12.05.2023 та виключити з усіх видів забезпечення. Крім цього, за фактом безпідставної відсутності на військовій службі наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1412 від 14.05.2023 було призначено службове розслідування, за результатами розгляду якого, було встановлено, що ОСОБА_2 безпідставно відсутній на військовій службі з 10.09.2022 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 21.10.2023 №146 “Про результати службового розслідування”). Таким чином, внаслідок неналежного обліку відповідачем особового складу, ОСОБА_2 безпідставно виплачувалось грошове забезпечення (в тому числі його одноразові додаткові види) до 13.05.2023 року, чим заподіяно шкоду державі.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Наявність заподіяної шкоди Відповідачем встановлена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування”. Протиправна поведінка Відповідача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків полягає у не здійс ненні останнім належного обліку особового складу та, як наслідок, не подання Відповідачем рапорту про безпідставну відсутність ОСОБА_2 на військовій службі, тобто у порушенні обов`язків встановлених Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” та Інструкції-280.
Неналежне виконання обов`язків військової служби (не здійснення належного обліку особового складу, не подання рапорту про безпідставну відсутність на військовій службі військовослужбовця) стали причиною безпідставних виплат грошового забезпечення ОСОБА_2 (причиною завданої шкоди державі). Вина Відповідача у завдані шкоди встановлена також наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування”. При цьому важливо врахувати, що станом на дату видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування” відповідач був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу, наслідком чого ознайомити останнього з даним наказом не вбачалось можливим. Поряд з цим, позивачем було надіслано відповідачу повідомлення щодо добровільного відшкодування завданої шкоди та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування”. Вказане повідомлення було проігнороване відповідачем, а наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування” в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у встановлені строки та порядку оскаржений не був…».
Просив суд задовольнити позов.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
28.02.2022 ОСОБА_1 , капітан, військовослужбовець військової служби за призовом (мобілізований), призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 40 від 28.02.2022 на посаду командира 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , 1963 року народження. 
09.05.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 124 від 18.04.2023 відповідача звільнено у відставку та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2023 №135 вказано сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 12.05.2023 та виключити з усіх видів забезпечення. 
14.05.2023 за фактом безпідставної відсутності на військовій службі наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1412 від 14.05.2023 було призначено службове розслідування, за результатами розгляду якого, було встановлено, що ОСОБА_2 безпідставно відсутній на військовій службі з 10.09.2022 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 21.10.2023 №146 “Про результати службового розслідування”). 
Відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2024 № 1172 “Про призначення службового розслідування”, було проведено службове розслідування для уточнення причин, умов та обставин, які призвели до перевитрат коштів.
04.06.2024 довідкою від № 18383 встановлено, що за період з 01.01.2022 по 31.03.2024 було виявлено безпідставні нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , на загальну суму 3781950 грн в тому числі податок на доходи з фізичних осіб 486187,60 грн, єдиний соціальний податок 594 229,29 грн. Безпідставні нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 31.03.2024 без врахування податків на доходи з фізичних осіб та єдиного соціального податку становлять 2701042,22 грн.
Відповідно до Детального розрахунку по здійсненню незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 31.03.2024, що наведений в додатку 1 до акту службового розслідування, а також враховуючи довідку по здійсненню виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 по періодам станом на 15.05.2024, встановлені безпідставні нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які склали 1886166,42 грн.
24.12.2024 військовою частиною НОМЕР_1 з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було надіслано повідомлення (поштова накладна № 8413010427047) про добровільне відшкодування завданої шкоди (зареєстроване у військовій частині НОМЕР_1 від 19.12.2024 № 12449) з додатками.
Згідно із довідкою по здійсненню виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 по періодам для службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2024 №1172 та з врахуванням дати їх безпідставної відсутності на військовій службі, незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди отримано, зокрема: 
- навідником 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 (з урахуванням дати безпідставної відсутності на військовій службі з 10.09.2022) 465 967,75 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.10.2023 №298 встановлено, що навідник 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 безпідставно відсутній на військовій службі з 10.09.2022, однак командир 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 всупереч вимогам статей 11, 12, 14, 16, 111 та 112 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» невчасно доповів про безпідставну відсутність на військовій службі сержанта ОСОБА_2 , внаслідок чого останньому було здійснено переплату державних коштів.
На підставі пункту 27 наказу від 30.11.2024 № 1246 встановлено, що розмір заподіяної шкоди становить 38 408 гривень 42 копійки та причиною наявності незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на суму 38 408,42 грн було невчасне подання рапорту колишнім командиром 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 про відсутність на військовій службі військовослужбовця.
Крім того, судом встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 1246 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення капітана ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у встановлені строки та порядку ОСОБА_1 оскаржений не був, відтак є чинним та обов`язковим до виконання.
Таким чином, внаслідок неналежного обліку відповідачем особового складу, ОСОБА_2 безпідставно виплачувалось грошове забезпечення (в тому числі його одноразові додаткові види) до 13.05.2023 року, чим заподіяно шкоду державі.
Наведене стало підставою для звернення військової частини НОМЕР_1 з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. 
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут внутрішньої служби). 
Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. 
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Статтею 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягуються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. 
Відповідно до преамбули Закону України від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ) цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. 
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. 
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. 
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. 
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення військової частини НОМЕР_1 до суду із позовом про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди слугувало невчасне подання рапорту колишнім командиром 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 про відсутність на військовій службі військовослужбовця сержанта ОСОБА_2 у зв`язку із незаконною виплатою йому грошового забезпечення та додаткової винагороди на суму 38 408,42 грн.
Відповідно до абзаців 1-4 частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. 
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. 
Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення №1115/2009), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. 
Відповідно до пунктів 48-1 -- 48-3 Положення №1115/2009, для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення начальника органу Держприкордонслужби, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання органом Держприкордонслужби письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу. 
З огляду на викладені норми права висновується, що з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби такому військовослужбовцю призупиняється виплата грошового забезпечення, про що видається відповідний наказ. 
Як вбачається із матеріалів справи, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 №1246 «Про результати службового розслідування» судом встановлено: 
«…п. 2. Факт наявності незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 31.03.2024 станом на 15.05.2024 на загальну суму 1 886 166,42 гривень 42 копійки (один мільйон вісімсот вісімдесят шість тисяч сто шістдесят шість гривень 42 копійки) зазначених у додатку 2 до Акту службового розслідування - вважати встановленим.
п. 27. Встановити, що причиною наявності незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на суму 38 408 гривень 42 копійки (тридцять вісім тисяч чотириста вісім гривень 42копійки) було невчасне подання рапорту колишнім командиром 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 про відсутність на військовій службі військовослужбовця.
п. 31. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтерувійськової частини НОМЕР_1 - занести до книги обліку стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути з грошового забезпечення: колишнього командира 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_5 частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 - 38 408 гривен ь 42 копійки (тридцять вісім тисяч чотириста вісім гривень 42 копійки);
п. 46. Помічнику командира частини з правової роботи - начальнику юридичної служби військової частини НОМЕР_1 підготувати та відправити листи щодо добровільного повернення коштів за шкоду, завдану державному майну, а саме: - у зв`язку з не подачею рапорту про відсутність на військовій службі навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , що призвело до незаконних виплат грошового забезпечення, колишнім командиром 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 - утримати з ОСОБА_7 38 408 гривень 42 копійки (тридцять вісім тисяч чотириста вісім гривень сорок дві копійки)…». 
Суд зазначає, що вина відповідача у завдані шкоди встановлена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1246 від 30.11.2024 “Про результати службового розслідування”, який є чинним, в адміністративному або судовому порядку відповідачем не оскаржувався. 
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Враховуючи встановлені судом обставини, наведені правові норми, факт відсутності оскарження відповідачем наказу від 30.11.2024 " 1246 "Про результати службового розслідування", суд приходить до висновку про обгрунтованість заявленого позову.
Станом на час звернення до суду із цим позовом залишок матеріальної шкоди, завданої позивачем державі, становить 38408,42 грн, що підтверджується відомостями із Детального розрахунку по здійсненню незаконних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 31.03.2024 відносно сержанта ОСОБА_2 . 
Доказів погашення відповідачем матеріальної шкоди у сумі 38408,42 грн матеріали справи не містять, як не містять доказів оскарження у судовому порядку наказів про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та визначення розміру завданої матеріальної шкоди.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги повністю. 
За правилами ст. 139 КАС України судовий збір позивачу не відшкодовується.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) заподіяну матеріальну шкоду у сумі 38408 (тридцять вісім тисяч чотириста вісім) грн 42 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна