П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3095/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань ветеранської політики Житомирської районної державної адміністрації Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірними дії Відділу з питань ветеранської політики Житомирської районної державної адміністрації Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області щодо відмови встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та продовжити термін дії Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вимог частини 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язати Відділ з питань ветеранської політики Житомирської районної державної адміністрації Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та продовжити термін дії Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу і згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 11.02.2019 року був звільнений зі служби за станом здоров`я, згідно підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №101997 Позивачу з 26.12.2018 року встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Копію довідки долучено до позову та досліджено судом (а.с. 19).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №588398 Позивачу з 12.11.2021 року встановлено другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Копію довідки долучено до позову та досліджено судом (а.с.20).
Позивачу 22.11.2021 року УПСЗН Житомирської РДА було видано посвідчення серії НОМЕР_2 особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни з терміном дії до 01.12.2024 року. Копію посвідчення долучено до позову та досліджено судом (а.с.22).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №700159 Позивачу з 17.10.2024 року підтверджено до 17.10.2027 року другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Копію довідки долучено до позову та досліджено судом (а.с.21).
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу на його звернення щодо продовження дії Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни Відповідачем відмовлено відповідно до доводів, наведених у листі від 13.12.2024 року (а.с.10-11).
Вважаючи відмову у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у Позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, які не перелічені в статті 7 Закону № 3551-XII не слугує підставою для набуття Позивачем статусу особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №3551-XII).
Статтею 4 названого Закону визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом 1 частини 2 названої правової норми встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається нормами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення № 302).
Відповідно до пункту 2 зазначеного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни особа з інвалідністю внаслідок війни».
Згідно пункту 7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
З аналізу наведених норм слідує, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України №3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною 1 якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Отже, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 824/32/19-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18, від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону України №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а.
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №700159 позивачу з 17.10.2024 року підтверджено до 17.10.2027 року другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Копію довідки долучено до позову та досліджено судом (а.с.21).
Отже, наданими позивачем доказами підтверджено отримання ним травми під час проходження військової служби, а інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що не є тотожним отриманню травми під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій.
Таким чином позивачем суду не доведено, що інвалідність є наслідком поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті.
Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи Позивача щодо власного тлумачення поняття «виконання військової служби» у розумінні вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки зазначений Закон не регулює підстави та порядок віднесення особи, зокрема особи з інвалідністю, до осіб з інвалідністю внаслідок війни. 
Також колегія суддів відхиляє доводи Позивача про те, що встановлення йому з 22.11.2021 року статусу особи з інвалідністю II групи внаслідок війни та призначення відповідної пенсії є належними та допустимими доказами для продовження такого статусу, оскільки наведені обставини самі по собі не підтверджують наявності правових підстав для його збереження. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що правомірність встановлення Позивачу з 22.11.2021 року статусу особи з інвалідністю II групи внаслідок війни та призначення відповідної пенсії не є предметом апеляційного перегляду у межах цієї справи.
Ураховуючи те, що травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, а також виконанням інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, суд констатує про відсутність правових підстав для віднесення позивача до категорії осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України № 3551-ХІІ.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни та продовженні терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни Управління діяло у межах повноважень та у спосіб передбачений законом.
З вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.