Справа № 717/2815/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2026          селище Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 , 
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025262100000176 від 28 серпня 2025 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України,  ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тур Ратнівського району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, священника Храму Різдва Пресвятої Богородиці),
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 , 
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
27 серпня 2025 року приблизно о 16 год 50 хв ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Р-63 сполученням «Данківці-Вартиківці - КПП Сокиряни», в адміністративних межах населеного пункту Кельменці Дністровського району Чернівецької області, рухаючись із селища Кельменці в напрямку м. Чернівці, не врахував дорожньої обстановки, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, не переконавшись, що це буде безпечним, самостійно змінив напрямок руху та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини дороги вправо на узбіччя з подальшим зіткненням автомобіля із тросовою дорожньою огорожею.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир цього автомобіля ОСОБА_7 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець с. Вороновиця Дністровського району Чернівецької області) отримав тілесні ушкодження у вигляді забою речовини головного мозку, субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, субарахноїдального крововиливу правої та лівої півкуль головного мозку, закритого перелому тіла правої ключиці, саден по всій поверхні волосистої частини голови та вушних раковин, які згідно висновку експерта № 120 М/Д від 10 жовтня 2025 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Небезпечні для життя» в момент їх спричинення. 
Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а також п..п. 1.5, 2.3 (б.), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, які вимагають від водія:
п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Суд в судовому засіданні протокольною ухвалою залучив в якості законного представника потерпілого - малолітнього ОСОБА_7 його матір ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачений вину свою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. У своїх показах обвинувачений вказав, що під керування авто в нього впала папка, яку він захотів поставити на місце, через що все сталося раптово, за лічені секунди: він втратив керування авто, дружина закричала, авто розвернулось від удару об тросову дорожню огорожу. Одразу після зупинки авто він вивів дружину з обома дітьми з авто та негайно відправив їх до лікарні з попутним транспортом. Обвинувачений сам викликав поліцію та очікував на їх прибуття, місце ДТП не покидав до їх приїзду.
Законний представник потерпілого  ОСОБА_6 , яка є дружиною обвинуваченого та матір`ю потерпілого ОСОБА_7 , повністю підтвердила покази обвинуваченого. Також ОСОБА_6 вказала, що перед моментом ДТП їх старша донька знаходилась в автокріслі на задньому сидінні, а ОСОБА_6 знаходилась на задньому лівому сидінні та годувала молодшого сина ОСОБА_7 . За секунду до ДТП ОСОБА_6 побачила, що авто рухається в напрямку тросової дорожньої огорожі, та закричала, проте обвинувачений не встиг зреагувати. В момент зіткнення її з дитиною закинуло вперед, а молодший син вдарився об переднє крісло. ОСОБА_6 просила суд суворо не карати обвинуваченого.
За згодою прокурора і сторони захисту суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано у обвинуваченого, чи вірно він розуміє зміст цих обставин, перевірено добровільність такої позиції, на що обвинувачений підтвердив добровільність такої позиції щодо визнання своєї вини і недоцільності досліджувати докази щодо тих обставин, які ним не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом частково досліджено матеріали кримінального провадження і дані про особу обвинуваченого:
-протокол огляду місця ДТП від 27 серпня 2025 року з додатками до нього;
-постанову про визнання речовим доказом автомобіля марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 , та прилучення його до кримінального провадження як речового доказу;
-ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 вересня 2025 року по справі № 717/2187/25 про накладення арешту на автомобіль марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 ;
-висновок експерта № 1465 судово-медичної експертизи крові обвинуваченого;
-висновок експерта від 22 вересня 2025 року № СЕ-19/126-25/11135-ІТ за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи;
-висновок експерта № 120 М/Д від 15 жовтня 2025 року за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 ;
-лист за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-Довідку № 345 КНП «Кельменецька багатопрофільна лікарня»;
-Довідку № 368 КНП «Кельменецька багатопрофільна лікарня»;
-Характеристику обвинуваченого за підписом старости Вороновицького старостинського округу;
-Акт обстеження житлово-побутових умов № 107 від 18 листопада 2025 року.
Проаналізувавши показання обвинуваченого і частково досліджені матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина  ОСОБА_3  у скоєнні наведеного вище злочину доведена повністю. Його дії за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно.
Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, суд визнає, як обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, -- вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Беручи до уваги вищенаведені обставини, даючи оцінку діям обвинуваченого , наявність обставин, що пом`якшують його покарання, характер злочину, факт вчинення  ОСОБА_3  тяжкого злочину ненавмисно, вперше, вирішуючи питання про призначення покарання, виходячи із загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого норми статей 75 і 76 КК України, враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивні характеристики обвинуваченого, неперебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра та той факт, що обвинувачений є настоятелем церкви в с. Вороновиця, де проживає.
Таку міру суд вважає необхідною не тільки для його покарання за вчинені протиправні діяння, а й для виправлення.
Законний представник потерпілого ОСОБА_6 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_7 та дружиною обвинуваченого, сторона захисту та обвинувачений просили суд не застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи наявність двох малолітніх дітей та вагітність ОСОБА_6 , потреби в транспортному сполученні.
Крім того, сторона захисту просить взяти до уваги поведінку обвинуваченого після ДТП, а саме той факт, що обвинувачений одразу вжив заходів для відправлення дружини з дитиною до лікарні, сам викликав поліцію та перебував на місці ДТП, не покидаючи його. 
При вирішенні питання щодо призначення вказаного додаткового покарання суд враховую позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 6 лютого 2025 року по справі № 523/21570/23:
«У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Суд при вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами бере до уваги всі обставини ДТП та те, що малолітній потерпілий ОСОБА_7 потребує лікування та тривалої реабілітації після вказаного ДТП, а обвинувачений зі своєю дружиною та двома малолітніми дітьми мешкає в с. Вороновиця, де відсутнє належне транспортне сполучення. Крім того, дружина обвинуваченого, з її слів, є вагітною, відтак потребує належного медичного обслуговування, яке за місцем її проживання не може бути їй надано. Вказані обставини, на думку суду, вказують на нагальну потребу обвинуваченого у праві керування транспортними засобами. 
Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений раніше не притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вперше вчинив неумисний злочин, а тому приходить до висновку про можливість не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Речовий доказ -- автомобіль марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , підлягає поверненню власниці, а арешт, накладений на нього - скасуванню.
Судові витрати у справі складають 5 348,40 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Запобіжний захід у справі не обирався, цивільного позову заявлено не було.
На підставі наведеного, керуючись ст. 371, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням на 1 (один) рік та 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зокрема:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
Речовий доказ -- автомобіль марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , повернути власниці.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 вересня 2025 року по справі № 717/2187/25, на автомобіль марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави понесені судові витрати в розмірі 5 348,40 грн.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 діб після його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а обвинуваченим - в такому ж порядку з часу отримання копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Повний текст судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, законному представнику потерпілого та прокурору.

Суддя