ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 лютого 2026 року
м.Харків
справа № 639/2023/25
провадження № 22-ц/818/626/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б.,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якому просило стягнути суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 53 890,41 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму регламентної виплати у розмірі 52110 грн. 41 коп., витрати пов`язані з оглядом пошкодженого транспортного засобу та проведенням експертного дослідження-1780 грн., а всього 53 890 (п`ятдесят три тисячі вісімсот дев`яносто) грн. 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму судового збору 3028 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що єдиним власником автомобіля «DAEWOO Nexia», державний номер НОМЕР_1 станом на 08.08.2023 року є батько позивача- ОСОБА_2 -інвалід 1 групи по зору з 2007 року. Для задоволення потреб батька використовувався транспортний засіб. На час ДТП 08.08.2023 року, батько перебував на прийомі у лікаря КНП «Міська стоматологічна поліклініка № 2». Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова та постановою Харківського апеляційного суду висновок судового експерта про порушення водіями Правил дорожнього руху не визнавався належним та допустимим доказом та оцінка висновкам експерта не надавалась. МТСБУ не проведено додаткової перевірки обставин ДТП , не враховані покази свідків, допитаних судом при розгляді адміністративної справи. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює повноваження і не має наперед доказової сили, складений, на думку відповідача, без дотримання принципів законності і повного дослідження, інспекторами поліції не зібрано належних та допустимих доказів, які доводять порушення ОСОБА_1 п. 10.2 ПДР. Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу представник МТСБУ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Закон звільняє від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності інвалідів 1 групи, а також осіб, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності . Разом з тим, відшкодування збитків від ДТП, винуватцем яких є інваліди 1 групи, які особисто керують належним їм транспортними засобами , проводить МТСБУ. За час ДТП транспортним засобом керував ОСОБА_1 -відповідач, а не власник автомобіля. Тому наявні підстави для стягнення з відповідача суми відшкодування спплаченого МТСБУ на користь потерпілого.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 08.09.2023 року, по вул .Георгія Тарасенка, 98-А в м.Харкові 08.08.2023 року, о 14:20, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу «AUDI», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по ній, внаслідок чого сталося зіткнення, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10,2 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Власником автомобіля « Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 -інвалід першої групи. 
Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 січня 2024 року провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 21.02.2024 року ( а.с. 8, 65-66).
Як вбачається зі змісту постанови Комінтернівського районного суду м.Харкова, у судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_1 , який не визнав своєї вини у скоєнні ДТП 08.08.2023 року, призначена 02.11.2023 року транспортно-трасологічна та автотехнічна експертизи. 
За висновками експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. Н.С. Бокаріуса» № 25011 від 12.12.2023 року, з урахуванням пояснень водіїв «DAEWOO» ОСОБА_1 , «AUDI» ОСОБА_3 , свідків, фотознімків та схеми ДТП, якщо довжина слідів гальмування автомобіля Audi A6 складала 20 м. (як вказує ОСОБА_1 ), швидкість руху до гальмування автомобіля «AUDI» складала не менше 58,3…59,2 км./год. У даній дорожній ситуації водій автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_1 повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.2 ПДР. Дії водія автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.2 ПДР України і знаходилися, з технічного точки зору, у причинному зв`язку з ДТП. При умові, що на місці ДТП залишилися сліди гальмування автомобіля Audi A6 довжиною близько 20 м., про що вказує водій автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_1 , водій автомобіля Audi A6 ОСОБА_3 повинен був також діяти і згідно з вимогами п. 12.4 ПДР. 
Для вирішення питання про те, чи мав водій автомобіля Audi ОСОБА_3 технічну можливість уникнути ДТП та чи малися в його діях невідповідності вимогам ПДР України, які б знаходилися с технічної точки зору у причинному зв`язку з ДТП, необхідно мати дані про відстань від місця зіткнення автомобіля Audi в момент, коли водій Підгорний мав об`єктивну можливість виявити автомобіль Daewoo, розташування автомобілів відносно місця зіткнення в момент настання взаємної видимості при виїзді автомобіля Daewoo із-за габаритів вантажного автомобіля, який розташовувався в правій смузі руху та швидкості руху автомобіля Daewoo. Через відсутність цих вихідних даних неможливо вирішити питання про наявність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП, чи малися в його діях невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились з технічної точки зору , у причинному зв`язку з ДТП, виходячи з пояснень водія ОСОБА_1 . Технічна можливість уникнути ДТП для водія ОСОБА_1 визначалася виконанням ним вимог п. 10.2 ПДР , для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру ( а.с.74-78, 87-89). 
Таким чином ДТП сталася саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.2 Правил дорожнього руху , яким встановлено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги — велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Водій ОСОБА_1 виїжджаючи на дорогу по вул .Георгія Тарасенка, 98-А в м.Харкові з прилеглої території, перетинаючи дорогу у зворотному напрямку, не надав дорогу транспортному засобу «AUDI», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по ній, допустивши зіткнення ( а.с. 80-86).
11 серпня 2023 року ОСОБА_3 подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 08 вересня 2023 року - заяву про відшкодування шкоди, оскільки особа, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (а.с.10-13).
В централізованій базі даних МТСБУ відсутня інформація, що станом на день ДТП (09 серпня 2023) автомобіль « Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 був застрахований ( а.с. 9).
Як вбачається зі звіту №304 від 12.09.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Аudi А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді від 08.08.2023 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 56 668,85 грн., з урахуванням РДВ на складові частини ( а.с. 16-31).
05.03.2024 року МТСБУ, у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до: наказу МТСБУ №3.1/4020 від 04.03.2024 року про відшкодування шкоди ; довідки №1 від 01.03.2024 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, здійснило виплату страхового відшкодування ( отримувач ОСОБА_6 ) в розмірі 52110,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №847489 від 05.03.2024 року (а.с. 32-33).
20 січня 2025 року Моторне(транспортне) страхове бюро України направило на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу. У відповіді на претензію відповідач вказує, що висновок експерта від 12.12.2023 року № 25011, складений без дотримання принципів законності, об`єктивності і повноти дослідження, оспорює його Стверджує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано належних та допустимих доказів, які безсумнівно доводять вину ОСОБА_1 у порушенні ПДР, наказ МТСБУ має незаповнену графу, витрати на оплату послуг аварійного комісара не відносяться до суми страхового відшкодування, а єдиним власником автомобіля « Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 ( а.с. 61,68-72).
В обґрунтування позову Моторно (транспортне) страхове бюро України посилалось на те, що 08.08.2023 року, о 14:20 год., у м.Харкові , по вул. Георгія Тарасенка, 98-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «AUDI», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України. Закриття провадження не є реабіліутуючою обставиною для винуватця і ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Потерпілий своєчасно звернувся до МТСБУ з повідомлення про ДТП і заявою про виплату страхового відшкодування. Загальний розмір витрат МТСБУ згідно звіту вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, довідки та наказу склав 53890,41 грн. МТСБУ відшкодував завдані збитки у розмірі 52110,41 грн та перерахував ОСОБА_3 . Крім того, позивачем сплачено 1780 грн за проведення суб`єктом оціночної діяльності дослідження та оцінки шкоди. З посиланням на положення п.1 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правове відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1191 ЦК України , Моторне транспортне страхове бюро України (МТСБУ) просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
З правового аналізу п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у завданні шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц визначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи, тощо.
Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч. 2ст. 1166 ЦК України).
Згідно із ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України).
Згідно п. 21.1 ст. 21 Закону №1961-IV, з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
За положеннями до п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону №1961-IV МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.
Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст.13 цього Закону.
Власником автомобіля « Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 -інвалід першої групи. 
08.08.2023 року о 14:30, був записаний на прийом до зав. стоматологічним відділенням КНП «Міська стоматологічна поліклініка № 2» ХМР ( вул. Георгія Тарасенка,98-А). На прийом прибув у супроводі члену родини ( а.с.90-92).
Відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Таким чином, Закон звільняє від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності інвалідів 1 групи, а також осіб, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності. При цьому відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є зазначені особи, проводить МТСБУ. 
На час ДТП транспортним засобом керував ОСОБА_1 
ДТП сталася на АДРЕСА_1 08.08.2023 року об 14:20. 
Із довідки № 212/0/654/23 від 22.08.2023 року виданою КНП «Міською стоматологічною поліклінікою №2» ХМР, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, 98-А, вбачається, що особа з інвалідністю І групи (по зору) ОСОБА_4 , 1945 р.н. 08.08.2023 року о 14:30 прибув на прийом до лікаря стоматолога у супроводі члена родини та отримав повну медичну допомогу.
Таким чином доводи відповідача про те, що при ДТП, що сталася 08.08.2023 року о 14:30 годині, він управляв автомобілем у присутності власника - інваліда І групи по зору, якого віз на прийом до лікаря, доведені наявними у справі доказами.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що ОСОБА_1 під час ДТП, керуючи транспортним засобом був у присутності ОСОБА_4 (батька) -інваліда І групи.
Тому підстав для відшкодування ним шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, не вбачається.
З огляду на зазначене, оскільки відповідач відноситься до кола осіб, на яких розповсюджуються положення ст. 13 вищезазначеного закону, а отже згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» до відповідача не може бути пред`явлена регресна вимога.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав щодо стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та витрат на послуги аварійного комісара.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із апеляційною скаргою апелянт сплатив 4 542,00 грн. Отже з Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 4 542,00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року – скасувати.
В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - відмовити.
Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 542,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.В. Маміна 
Судді:  Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова