Справа № 991/2400/26
Провадження № 1-кс/991/2419/26

УХВАЛА
про відмову у задоволенні скарги

26 березня 2026 року 	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу заявника ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

(1) Зміст поданої скарги
17.03.2026 до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга.
З її змісту вбачається, що заявник 13.03.2026 направила на офіційну електронну адресу Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний: зареєструвати заяву про злочин; внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР); розпочати досудове розслідування; через 24 години з моменту внесення відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.
Станом на 16.03.2026 відомості до ЄРДР не внесено, витяг з ЄРДР не надано, досудове розслідування не розпочато.
Це є прямим і очевидним порушенням ст. 214 КПК
А тому, заявник просить: визнати незаконною бездіяльність НАБУ, яка полягає у невиконанні вимог ст. 214 КПК та невнесенні до ЄРДР відомостей із заяви Громадської організації «Антикорупційний фронт ОСОБА_7» про злочин від 13.03.2026; зобов`язати уповноважену особу НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК, внести до ЄРДР відомості із заяви від 13.03.2026; на підтвердження внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР.
(2) Позиції учасників провадження
Представник заявника ОСОБА_5 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Вказав, що заявник звернулася до НАБУ з заявою в якій виклала доводи щодо вчиненого, на її думку, кримінального правопорушення. Відомості за її заявою повинні були бути внесені до ЄРДР. Однак, їх внесено не було, що є бездіяльністю уповноваженої особи НАБУ.
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином.
До суду надійшли письмові заперечення особи, уповноваженої діяти від імені НАБУ ОСОБА_6 . Вказує, що заявником не викладено конкретних фактів та обставин, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ. Просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 , а скаргу розглянути без участі представника НАБУ за наявними письмовими запереченнями.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 306 КПК, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для її розгляду.
(3) Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при вирішенні скарги
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК).
Чинний КПК закріплює наступну процедуру початку досудового розслідування. Так, слідчий, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР (ч. 1 ст. 214 КПК).
Крім цього, відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому, варто наголосити, що передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, а передбачає те, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити оцінку викладених у заяві відомостей, а необхідно перевірити зміст самої заяви.
Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у заяві має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).
У випадку, якщо зі змісту заяви про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ній, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі заяви не мають вноситися до ЄРДР.
Разом з тим, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (стаття 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК.
Реалізуючи функцію судового контролю, слідчим суддею досліджено подані скаржником матеріали.
Установлено, що ОСОБА_7 звернулася до НАБУ з заявою про злочин від 13.03.2026.
У ній вона вказала, що було виявлено ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366 КК України, а саме: умисного використання службового становища всупереч інтересам служби з метою надання неправомірної вигоди кооперативу «ГЕЛІОС» шляхом легалізації права постійного користування земельною ділянкою комунальної власності площею 1,14 га на підставі державного акта серії Б № 010092 від 1992 року, який має ознаки підроблення, внесення завідомо неправдивих відомостей до рішень органу місцевого самоврядування та подальшого внесення на їх підставі запису до Державного реєстру речових прав, що спричинило істотну шкоду інтересам територіальної громади та створило тяжкі правові наслідки.
Ці кримінальні правопорушення, вчинені групою осіб у складі: голови Виноградівської міської ради Закарпатської області, державним реєстратором Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області, головою кооперативу «Геліос».
Так, 18.04.2025 головою кооперативу «Геліос» було подано заяву до Виноградівської міської ради Закарпатської області. У ній він просив надати дозвіл виробничому кооперативу «ГЕЛІОС» (код ЄДРПОУ 13586881) на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки (площею 1,14 га), розташованої на території Виноградівської міської територіальної громади по вулиці Комунальна в місті Виноградів, надану в постійне користування кооперативу рішенням Виноградівської міської ради народних депутатів восьмої сесії 21-го скликання від 12.06.1992.
Рішенням Виноградівської міської ради від 20.05.2025 № 4017 за підписом голови вирішено: «З метою формування земельної ділянки, визначення угідь, встановлення кількісних характеристик, а також віднесення ділянок до відповідних категорій надати виробничому кооперативу «Геліос», юридична адреса: АДРЕСА_2, дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 1,14 га, право користування на яку засвідчено державним актом на право користування землею серії Б № 010092, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право користування землею за № 150 від 1992 року для будівництва виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1».
У подальшому, рішенням Виноградівської міської ради від 01.09.2025 № 4473 за підписом голови зокрема, вирішено: «Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності площею 1,14 га, кадастровий номер 2121210100:07:006:0312, категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, вид цільового призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком за адресою: АДРЕСА_1, б/н».
02.09.2025 державним реєстратором Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області внесено до Державного реєстру речових прав запис № 61334014 про державну реєстрацію права постійного користування ВК «Геліос» вказаною земельною ділянкою. 
Підставами для внесення до реєстру зазначено:
- ??державний акт на право постійного користування землею серії Б № 010092 від 12.05.1992, виданий виконавчим комітетом Виноградівської міської ради;
- рішення органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою та надання у постійне користування № 4473 від 01.09.2025;
- рішення органу місцевого самоврядування № 4017 від 20.05.2025;
- відомості Державного земельного кадастру № 93900096 від 02.09.2025.
Аналіз форми державного акта від 12.05.1992 свідчить, що він оформлений за формою, затвердженою постановою ВР УРСР № 889-ХІІ від 27.03.1991, яка втратила чинність 13.03.1992, адже в цей день було прийнято нову постанову від 13.03.1992 № 2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею». Цією постановою затверджено нові форми державних актів на право власності та право постійного користування землею.
У тексті самого акта містяться формулювання, характерні для актів радянського зразка, що прямо свідчить про використання бланка, який належить до правового регулювання періоду СРСР і не відповідає формам державних актів, встановлених законодавством незалежної України станом на травень 1992 року.
Органом, який нібито видав документ, вказано виконавчий комітет Виноградівської міської ради народних депутатів, тоді як форма державного акта, затверджена постановою № 2201-XII, передбачала видачу таких актів безпосередньо Радою народних депутатів, а не її виконавчим органом.
А тому, державний акт серії Б № 010092 від 12.05.1992 має ознаки істотної невідповідності законодавству, чинному на момент його нібито видачі, що свідчить про можливе виготовлення такого документа поза межами встановленої законом процедури або у більш пізній період.
Використання такого документа як правовстановлюючої підстави для прийняття рішень органу місцевого самоврядування у 2025 році та подальшої державної реєстрації речового права створює обґрунтовані підстави вважати, що службові особи діяли з усвідомленням сумнівності походження зазначеного документа.
Крім того, ОСОБА_8 , підпис якого міститься в акті вказав, що він виконаний не ним, а іншою особою.
ОСОБА_9 стверджував, що такий державний акт кооперативу не видавався і в книзі записів на право користування землею не реєструвався. На той час були інші форми державних актів, які видавались землекористувачам від імені держави Україна. Державні акти зразка СРСР видавати було заборонено. Вони втратили чинність, бо не відповідали діючому на той час Земельному кодексу України. Всі акти видавались після затвердження рішенням сесії проекту відведення земельної ділянки, в акті мало бути вписано рішення на підставі якого воно видано і акт підписувався або міським головою ОСОБА_10 або ним як заступником, до повноважень якого відносилися земельні питання.
Заявник указує, що об`єктивна сторона злочину виразилась у скоординованому та умисному використанні службового становища всупереч інтересам служби з метою забезпечення набуття та державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за ВК «ГЕЛІОС» на підставі державного акта, який має ознаки підроблення. Міський голова, використовуючи свої владні повноваження, ініціював та підписав рішення № 4017 та № 4473, у яких спірний державний акт прямо визначено правовою підставою існування права користування. Керівник кооперативу подав заяву від 18.04.2025 та надав копію зазначеного акта як належний правовстановлюючий документ, усвідомлюючи його юридичну значимість для формування земельної ділянки та подальшої реєстрації права. Державний реєстратор вніс запис № 61334014 до Державного реєстру речових прав, чим надав юридичної сили праву постійного користування ВК «ГЕЛІОС», попри те, що підставою реєстрації був документ із ознаками підроблення та відсутності належної реєстрації у книгах обліку.
Владні повноваження були використані не в інтересах територіальної громади, а для створення та легалізації речового права конкретної юридичної особи, що спричинило істотну шкоду публічним інтересам і створило стійкі правові наслідки у вигляді виникнення зареєстрованого речового права на земельну ділянку комунальної власності, що за своїм характером має ознаки тяжких наслідків.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя доходить висновку, що у заяві не міститься конкретних фактичних відомостей та обставин відомих заявнику, що вказували або могли б свідчити про вчинення тих злочинів, про які йдеться у ній.
Заявник у своїй заяві робить лише голослівні припущення, які ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці, оскільки злочинність дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, ґрунтуються на власних доводах та мають характер припущення про можливе існування певних обставин, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
Слідчий суддя звертає увагу, що внесення до ЄРДР відомостей щодо ймовірного вчинення злочинів в умовах, коли така інформація не може бути відповідним чином перевірена, не відповідає завданням кримінального законодавства та кримінального провадження. А тому, такі відомості не є підставою, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі конкретних та достатніх фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.
У протилежному випадку, це б призвело до розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних повідомлень про кримінальні правопорушення. Як наслідок, це б не дозволило концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені у статті 2 КПК.
До того ж, у заяві йдеться про можливе вчинення злочину передбаченого ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб). Частина друга цієї статті передбачає настання тяжких наслідків.
Об`єктивна сторона цього злочину має три обов`язкові ознаки: діяння (тобто використання влади чи службового становища, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта); наслідки (тобто певна завдана шкода); причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Заявник ані в заяві, ані в судовому засіданні не зміг обґрунтувати, які ж саме наслідки було завдано внаслідок нібито вчинення цього злочину, для кваліфікації діянь за статтею 364 КК України. Відсутність таких наслідків не може вказувати й про те, що таке кримінальне провадження підслідне детективам НАБУ.
Адже, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ст. 364 КК України, якщо предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у п`ять тисяч і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення.
Доводи захисту про підслідність НАБУ за п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК (суб`єктним складом) є необґрунтованими.
Як убачається з цієї норми, детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, якщо його вчинено, зокрема, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:
1) перша категорія - посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови;
2) друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради.
Голова Виноградівської міської ради Закарпатської області не відноситься до першої чи другої категорії посад в органах місцевого самоврядування. 
Місто Виноградів не є обласним центром Закарпатської області, а є містом районного значення. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада міського (міста районного значення) голови, а в даному випадку Голови Виноградівської міської ради відноситься до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування.
А тому, таке кримінальне провадження за суб`єктним складом також не є підслідне НАБУ.
Водночас, фактично в заяві йдеться про підроблення документів кримінальна відповідальність за яке передбачено ст. 358 КК України або службове підроблення, кримінальна відповідальність за яке передбачено ст. 366 КК України, якщо суб`єктом є службова особа.
При цьому, заявник звернулася до НАБУ, яке у цьому випадку не є належним суб`єктом, уповноваженим на внесення відомостей до ЄРДР за фактом підроблення.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК детективи НАБУ не здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 358 та 366 КК України.
З урахуванням того, що у заяві не зазначено достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку, що подана скарга є необґрунтованою. Отже, вона не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, слідчий суддя постановив:

- відмовити у задоволенні скарги заявника ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя         ОСОБА_1