Справа № 352/2838/24 
Провадження № 22-ц/4808/266/26 
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів Василишин Л.В., Баркова В.М.,
секретаря Кузнєцова В.В.,
з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 , адвоката Голуба Г.С., представника позивача адвоката Грици Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голуб Григорій Степанович, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Струтинським Р.Р. 18 листопада 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 24 листопада 2025 року,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір фінансового кредиту №19275-11/2023.
Згідно з умовами цього договору позивач зобов`язався надати відповідачу фінансовий кредит у розмірі 10000 грн, а відповідач зобов`язався протягом 360 днів повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2,5% у день. 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу грошові кошти, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість за договором № 19275-11/2023 від 14.11.2023 року в сумі 45086,98 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 35 000 грн, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в сумі 86,98 грн. 
29 травня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Аванс Кредит» уклали договір факторингу №29052024. За умовами цього договору до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 19275-11/2023. 
02.09.2025 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки відповідач частково погасив заборгованість за кредитним договором у розмірі 4000 грн, в якій просив стягнути з відповідача 41086,98 грн, з яких 10000 грн заборгованість за тілом кредиту, 31086,98 грн заборгованість за нарахованими процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, та 13000 грн витрат на правничу допомогу.
Короткий зміст оскаржуваного рішення
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року задоволено позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 19275-11/2023 від 14.11.2023 у розмірі 41086 грн 98 коп., з яких 10000 грн заборгованості за тілом кредиту, 31086,98 грн заборгованості за нарахованими процентами.
Короткий зміст апеляційної скарги
ОСОБА_1 з таким рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, у якій вказав на протиправність оскаржуваного рішення, а також його ухвалення судом з неповним з`ясуванням обставин справи.
Зокрема, на думку апелянта, позивач не довів як належного укладення кредитного договору №19275-11/2023, так і його укладення саме в тій редакції та на тих умовах, які долучені до матеріалів справи.
У матеріалах справи також відсутні докази підписання відповідачем повного тексту договору, докази отримання відповідачем примірника договору, підтвердження накладення ним власного електронного підпису у порядку, передбаченому законом та підтвердження факту належного акцепту оферти із зазначенням усіх істотних умов договору. 
Вважає, що сам по собі текст договору долучений до матеріалів справи позивачем, не є безумовним доказом його укладення, якщо відсутні докази волевиявлення відповідача щодо погодження всіх істотних умов договору. Тому факт існування між сторонами зобов`язальних правовідносин у заявленому позивачем обсязі є недоведеним.
Істотними умовами кредитного договору є умови про розмір кредиту, строк кредитування, розмір та порядок нарахування процентів, загальну вартість кредиту, а також про порядок повернення коштів. 
ОСОБА_1 вважає, що позивач не довів факту ознайомлення належним чином відповідача з процентною ставкою 2,5% на день, строкомкредитування 360 днів, механізмом щоденного нарахування процентів та наслідками прострочення і умовами відступлення права вимоги.
Зазначив, що відповідач сплатив кошти у розмірі 18750,32 грн, що підтверджується належними доказами (квитанціями). З урахуванням отриманої суми кредиту – 10 000 грн, погодженої ставки 2,5% на день та фактичного користування кредитом 35 днів (з 14.11.2023 року по 18.12.2023 року), сума процентів становить: 250 грн ? 35 днів = 8 750 грн. Отже, тіло кредиту складає 10 000 грн; проценти – 8 750 грн, а загальний розмір заборгованості – 18 750 грн.
Вважає, що кошти, які сплатив відповідач, повністю покривають основне зобов`язання та проценти за фактичний період користування кредитними коштами. Тому станом на 13.05.2025 року заборгованість у відповідача відсутня, що свідчить про відсутність предмета спору.
Проценти можуть нараховуватись виключно за період фактичного користування грошовими коштами. Після повного погашення основної суми заборгованості - 18.12.2023 року у кредитора були відсутні правові підстави для продовження нарахування процентів.
Звернув увагу суду, що сума процентів, заявлена позивачем у розмірі 35 086,98 грн, перевищує суму основного боргу у 3,5 рази, що свідчить про істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін і не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості.
З урахуванням наведеного апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції. 
Позиція інших учасників справи 
ТОВ «Факторинг Партнерс» (далі – товариство) подано відзив на апеляційну скаргу. 
Товариство вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Матеріалами справи підтверджено факт належного укладення між сторонами кредитного договору, який містить усі його істотні умови та підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора, що свідчить про вільне волевиявлення відповідача та погодження з умовами кредитування. Доводи відповідача щодо неузгодженості умов договору є його спробою уникнути виконання взятих на себе зобов`язань та суперечать принципам свободи договору та добросовісності.
Нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та в межах погодженого сторонами строку кредитування. Розрахунок заборгованості є чітким та ґрунтується на умовах договору. 
Сам факт незгоди відповідача з розрахунком не є підставою для відмови у позові, тоді як належного контррозрахунку або переконливих доказів помилковості нарахувань відповідач суду не надав. Подані ним квитанції обґрунтовано визнані судом неналежними доказами, оскільки вони не дають можливості ідентифікувати платника, отримувача та призначення платежу. 
Вважає, що відступлення права вимоги здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, а відсутність письмового повідомлення боржника не впливає на дійсність договору факторингу та не припиняє зобов`язання боржника. До нового кредитора перейшли всі права первісного кредитора, зокрема право нарахування та стягнення процентів у повному обсязі, передбаченому договором.
Таким чином, заборгованість відповідача є доведеною, її розмір підтверджений належними доказами, а правові підстави для її стягнення є законними. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з установленими судом обставинами, що саме по собі не є підставою для скасування рішення. 
З урахуванням наведеного позивач вважає, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Представник особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 , адвокат Голуб Г.С., у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав з підстав наведених у ній, просив рішення суду скасувати.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» адвокат Грица Ю.Ю. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. 
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, а тому рішення суду слід залишити без змін, виходячи з такого.
Встановлені обставини справи
14.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 19275-11/2023. За умовами договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 10000 грн на власні потреби. Строк надання кредиту - 360 днів з датою погашення кредиту – 07.11.2024 року. Процентна ставка - 2.50% в день та застосовується у межах строку кредитування.
Клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів (п.1.5 кредитного договору). 
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. 
Нарахування процентів здійснюється у межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня (п. 3.3. кредитного договору). 
Відповідно до п. 3.6. кредитного договору у випадку повного дострокового повернення кредиту клієнт зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на дату повного дострокового повернення кредиту (включно) за фактичний строк користування кредитом. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, клієнт повинен сплатити проценти, нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно). 
Згідно з п. 5.2. кредитного договору у випадку прострочення клієнтом сплати кредиту та процентів відповідно до строків, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. 
У заявці-анкеті 14.11.2023 року ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з правилами надання фінансових кредитів. 
Кредит надається у безготівковій формі на рахунок № 4149-62хх-хххх-3628 протягом одного робочого дня (п. 1.6 кредитного договору). Договір та Додаток №1 до зазначеного договору, який є графіком платежів підписано відповідачем електронним підписом: НОМЕР_1 .
Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом: НОМЕР_1 , містить інформацію про контактні дані позичальника, основні умови кредитування та про порядок повернення кредиту. 
Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 14.05.2025 року становить 41086,98 грн, з яких 10000 грн заборгованість по тілу кредиту, 31086,98 грн заборгованість за процентами. Після подання позову зменшено вимоги позивача в частині нарахованих процентів (а.с. 172). 
29.05.2024 року укладено договір №29052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 19275-11/2023. 
Застосовані норми права
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частинами 2, 3 ст.1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
Згідно з пунктами 6, 12 ч. 1ст. 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону №675-VIII).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону №675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст.11Закону №675-VIII уразі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У ч.1 ст. 11Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 зазначено, що, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для укладення електронного кредитного договору особі необхідно пройти ідентифікацію та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або в застосунку «Приват24».
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Матеріалами справи підтверджено, що 14.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №19275-11/2023 у електронному вигляді. 
Вказаний кредитний договір укладений між відповідачем та відповідною фінансовою установою містить суму основного зобов`язання, проценти за користування кредитними коштами, а також строки їх повернення та нарахування.Договір підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора, що свідчить про вільне волевиявлення відповідача та погодження з умовами кредитування.
Позивачем доведено і підтверджено належними і допустимими доказами укладення кредитного договору №19275-11/2023. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період, протягом якого у позивача виникало право на його нарахування.
Відповідач порушив зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та нарахованих процентів, тому у суду наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача у визначеному банком розмірі.
Суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку щодо відхилення доводів відповідача про повне погашення заборгованості, з огляду на таке.
Відповідно до загальних засад доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. У даному випадку саме на відповідача покладався обов`язок належними і допустимими доказами підтвердити факт повного погашення заборгованості. 
Долучені до матеріалів справи відповідачем квитанції обґрунтовано визнані судом неналежними доказами, оскільки вони не містять ключових реквізитів, необхідних для ідентифікації платежів, а саме: відомостей про платника та отримувача коштів, призначення платежу. Відсутність на квитанціях відміток про проведення банківської операції, підпису уповноваженої особи та печатки банківської установи свідчить про їх неналежне оформлення та ставить під сумнів сам факт здійснення таких платежів. Зазначені документи, окрім однієї квитанції від 13.05.2025 року, яка підтверджує сплату відповідачем частини заборгованості у розмірі 4000 грн, не відповідають вимогам до первинних фінансових документів і не можуть вважатися належним підтвердженням виконання грошового зобов`язання. Тому колегія погоджується з тим, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №19275-11/2023 від 14.11.2023 року в розмірі 41086,98 грн, з яких: 10000,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням; 31086,98 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. 
Доводи апелянта про неукладеність договору не заслуговують на увагу, оскільки суперечать його ж позиції про оплату за цим кредитним договором.
Крім того не приймаються до уваги і посилання на те, що позивач не ідентифікував особу позичальника, а довідка про ідентифікацію, складена на іншу особу (а.с.29 – зворот, 30) не має значення для вирішення цього спору, оскільки інші докази, наявні у справі, які свідчать про укладення кредитного договору саме з відповідачем, про отримання ним кредитних коштів та внесення оплати за кредитом, переважають і свідчать про те, що між первісним кредитором і відповідачем був уколений кредитний договір і виникли з цього договору зобов`язання у сторін.
Також не приймається судом і посилання на те, що відповідач не отримував повідомлення про зміну кредитора, тому у позивача не виникло право на стягнення коштів, бо відповідач не подав доказів про виконання свого зобов`язання на користь первісного кредитора, якщо йому не було відомо про існування правонаступника.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення вказаної заборгованості є законним і обґрунтованим, оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено. А тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 383, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голуб Григорій Степанович, залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач І.О. Максюта 
Судді      Л.В. Василишин 
В.М. Барков

Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.