ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5663/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Гарнізонної військово-лікарської комісії «Військова частина НОМЕР_1 », 16 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гарнізонної військово-лікарської комісії «Військова частина НОМЕР_1 », 16 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , яка оформлена довідкою від 20.08.2025 №2025-0820-0919-5498-0, про придатність ОСОБА_1 до військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність 16 Регіональної військово-лікарської комісії щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 яка оформлена довідкою від 20.08.2025 №2025-0820-0919-5498-0;
- зобов`язати 16 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на постанову Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 яка оформлена довідкою від 20.08.2025 №2025-0820-0919-5498-0, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується з постановою військово-лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_1 , оформленою довідкою від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5498-0 і якою його визнано придатним до військової служби. На думку позивача, така постанова винесена з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, оскільки не відображає реальний стан його здоров`я та ступінь придатності до військової служби. Вказано, що за наведених міркувань позивач оскаржив постанову ВЛК від 20 серпня 2025 року до другого відповідача у даній справі – 16 Регіональної військово-лікарської комісії, який за результатами розгляду скарги обмежився лише висновками про обґрунтованість постанови ВЛК нижчого рівня. З указаним позивач також не погоджується, оскільки вважає, що відповідачем – 16 Регіональною військово-лікарською комісією застосовано формальний підхід до розгляду скарги, не досліджено його медичних документів та не надано оцінки лікарським обстеженням позивача й об`єктивному стану його здоров`я, що свідчить про розгляд скарги з порушення процедури медичного огляду відносно позивача. Зазначене, на думку останнього, свідчить про допущення 16 Регіональною військово-лікарською комісією протиправної бездіяльності, яка полягає у неналежному розгляді скарги на постанову ВЛК, оформлену довідкою від 20 серпня 2025 року.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про правильність діагнозів, які були встановлені позивачу під час проходження військово-лікарської комісії у серпні 2025 року, і які відображають реальний стан здоров`я позивача. Крім цього звертав увагу суду на те, що згідно з нормами Положення №402 позивач, у разі залишення без задоволення його скарги, яка подавалась до 16 Регіональної військово-лікарської комісії, мав право звернувся зі скаргою на постанову ВЛК гарнізонної ВЛК (якою у даному випадку є ВЛК військової частини НОМЕР_1 ) до Центральної ВЛК. Оскільки такого звернення позивачем не було подано, то представник військової частини НОМЕР_1 вважає передчасним звернення позивача до суду з цим позовом, а тому просить суд відмовити в його задоволенні.
Відповідач – 16 Регіональна військово-лікарська комісія подала до суду відзив на позовну заяву, в якому також зазначено про передчасність звернення позивача до суду з цим позовом, оскільки ним не використано право оскарження рішення регіональної ВЛК до Центральної ВЛК як найвищого органу у структурі військово-лікарської експертизи. На думку представника 16 Регіональної військово-лікарської комісії, лише після використання права оскарження рішення (постанови) ВЛК нижчого рівня до ВЛК вищих рівнів позивач може оскаржити його у судовому порядку. Також відповідач вважає законними дії щодо видачі саме листа за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , оскільки у разі визнання необґрунтованим звернення про скасування постанови ВЛК нижчого рівня та ухвалення висновку про її обґрунтованість, заявнику надається відповідь у формі письмового роз`яснення у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». З урахуванням наведеного представник 16 Регіональної військово-лікарської комісії вважає заявлений позов безпідставним та просить суд відмовити у його задоволенні.
Представник позивача подав до суду відповіді на відзиви військової частини НОМЕР_1 та 16 Регіональної військово-лікарської комісії, в яких зазначено про безпідставність доводів відповідачів, оскільки жодним з них не було досліджено належних чином медичних документів, якими підтверджується наявність у ОСОБА_1 ряду захворювань, які унеможливлюють подальше безперешкодне проходження ним військової служби.
Правом подання заперечень відповідачі не скористались.
Ухвалою суду витребувано додаткові докази у 16 Регіональної військово-лікарської комісії.
Отримавши витребувані документи, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та не заперечується учасниками, що у серпні 2025 року позивач проходив медичний огляд щодо визначення ступеня придатності до проходження військової служби.
Так, згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5798-0 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Не погоджуючись з указаною довідкою, позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України із заявою від 10 вересня 2025 року (зареєстрована в Центральній ВЛК 15 вересня 2025 року) про скасування постанови гарнізонної ВЛК (тобто ВЛК військової частини НОМЕР_1 ) від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5498-0 та призначення повторного розгляду медичних документів ОСОБА_1 .
Листом від 22 вересня 2025 року №598/5/22826 Центральна військово-лікарська комісія направила заяву ОСОБА_1 для розгляду за належністю до 16 Регіональної військово-лікарської комісії.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 16 Регіональна військово-лікарська комісія видала листа від 10 жовтня 2025 року №1190/4/7993, в якому вказано, що за встановленими діагнозами постанову ВЛК при військовій частині НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5498-0 по наданих документах на момент огляду прийнято вірно. Додатково зазначено, що у разі погіршення стану здоров`я позивач може звернутися у встановленому порядку до командування частини, в якому він проходить військову службу, щодо направлення на обстеження, лікування чи проведення медичного огляду ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду судом цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022).
Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції станом на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII встановлено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до абзаців 1-4 частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.
Відповідно до статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».
Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.
Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначена Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України №402 від 14 серпня 2008 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі – Положення №402 в редакції на час виникнення спірних відносин).
Так, згідно з абзацом 1 пункту 1.2 глави 1 Розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби (абзаци другий-п`ятий пункту 1.2 глави 1 розділу I Положення №402).
Згідно з абзацами 1, 2, 4, 8, 9 пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Документування в електронній формі здійснюється із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій.
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону. Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Відповідно до підпункту 2.4.4 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 на ВЛК регіону покладаються, зокрема, обов`язки з організації військово-лікарської експертизи, керівництва підпорядкованими ВЛК, контролю за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно абзаців 2, 4, 7 підпункту 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 ВЛК регіону має право: перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення №402).
Згідно з підпунктом 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Відповідно до підпункту 2.5.4 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Згідно з підпунктом 2.6.2 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення №402 гарнізонна ВЛК створюється при поліклініках, поліклінічних відділеннях (усіх найменувань) закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України. Під час дії воєнного стану можуть створюватися додаткові гарнізонні ВЛК залежно від навантаження, що розміщуються в закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності із включенням лікарів цих закладів до складу ВЛК. Такі гарнізонні ВЛК у ході своєї діяльності використовують гербову печатку та штампи відповідного закладу охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, при якому вони створені.
Абзацом 2 підпункту 2.6.3 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення №402 встановлено, що на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення.
Відповідно до абзацу 2 підпункту 2.6.4 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення №402 госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право приймати постанови відповідно до цього Положення.
Порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК визначений главою 3 розділу І Положення №402.
Так, згідно з абзацами 1, 2, 5 пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення №402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року №608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення». Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій. Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Пунктом 3.4 глави 3 розділу І Положення №402 встановлено, що у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК. Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття. У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується. У разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
Отже, для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених пунктом 1.1 розділу І Положення №402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.
До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно з Положенням №402 ВЛК регіону мають право приймати постанови, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний або повторний медичний огляд.
Поряд з цим суд зауважує, що Положенням №402 не передбачено права особи, яка проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних ВЛК саме у судовому порядку. У разі незгоди з постановою позаштатної ВЛК особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня (тобто до штатної ВЛК) з відповідною скаргою (заявою, зверненням).
З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанову Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , яка оформлена довідкою від 20.08.2025 №2025-0820-0919-5498-0, про придатність ОСОБА_1 до військової служби.
Крім цього, суд зазначає і таке.
Як вбачається з обставин справи, після видачі військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 (тобто позаштатною ВЛК) довідки від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5687-0 про придатність позивача до військової служби він звернувся до із заявою про скасування такої довідки, яка була розглянута 16 Регіональною військово-лікарською комісією як ВЛК регіону.
Отже, позивач скористався правом оскарження постанови позаштатної ВЛК до штатної ВЛК регіону.
Суд звертає увагу на те, що у своїй заяві від 10 вересня 2025 року позивач в обґрунтування підстав для скасування постанови позаштатної (гарнізонної) ВЛК та направлення його на повторний огляд обмежився виключно посиланнями на невірність установлених йому діагнозів (їх невідповідність Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби, які є Додатком 1 до Положення №402) та медичних помилок (включаючи технічні).
Стосовно наведеного суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, згідно з яким до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає позивач під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка обґрунтованості висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.
Указана позиція також підтримана Верховним Судом і у постанові від 10 лютого 2022 року (справа №160/7153/20).
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та ступеня його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
З огляду на те, що за результатами проведеного медичного огляду ОСОБА_1 гарнізонною ВЛК (якою в даному випадку є ВЛК при військовій частині НОМЕР_1 ) ухвалено постанову про придатність його до військової служби, і при цьому за результатами її оскарження до ВЛК вищого рівня (такою в цих спірних відносинах є 16 Регіональна військово-лікарська комісія) остання дійшла висновку про обґрунтованість постанови ВЛК нижчого рівня, то суд приходить до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує протиправність довідки гарнізонної ВЛК від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5698-0 (а такі, фактично, зводяться до того, що, на думку позивача, гарнізонна ВЛК неналежним чином дослідила наявність у ОСОБА_1 ряду захворювань (діагнозів), які унеможливлюють проходження ним військової служби, та постановила протиправний висновок про придатність позивача до проходження служби, який не відповідає реальному стану його здоров`я), не підлягають оцінці в судовому порядку, адже такі виходять за межі дослідження судом питання про законність дій (рішення) суб`єкта владних повноважень в контексті дотримання останнім норм матеріального права, натомість вимагають вирішення судом питання про правильність чи неправильність установлених позивачу діагнозів, що належить до компетенції спеціалістів у відповідній медичній сфері. 
З аналогічних міркувань суд не надає оцінку як твердженням позивача про необґрунтованість оскаржуваного рішення 16 Регіональної військово-лікарської комісії, так і твердженням 16 Регіональної військово-лікарської комісії про обґрунтованість постанови гарнізонної ВЛК від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5698-0, про які зазначено у листі від 10 жовтня 2025 року №1190/4/7993 виданому за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2025 року про скасування постанови гарнізонної ВЛК (тобто ВЛК військової частини НОМЕР_1 ) від 20 серпня 2025 року №2025-0820-0919-5498-0 та призначення повторного розгляду його медичних документів.
Крім того, суд зауважує, що норми пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення №402 передбачають право штатної ВЛК надавати заявнику, який виражає незгоду з постановою ВЛК нижчого рівня, роз`яснення у формі листа у разі, якщо штатна ВЛК визнає обґрунтованою постанову ВЛК нижчого рівня або ж прийде до висновку про відсутність підстав для направлення заявника (скаржника) на повторний (контрольний) медичний огляд.
Враховуючи те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2025 року 16 Регіональна військово-лікарська комісія дійшла висновку про обґрунтованість постанови гарнізонної ВЛК (тобто ВЛК нижчого рівня), то дії вказаного суб`єкта владних повноважень, які полягають у видачі саме листа від 10 жовтня 2025 року №1190/4/7993, відповідають вимогам пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення №402.
Відповідно, твердження позову про допущення 16 Регіональною військово-лікарською комісією протиправної бездіяльності щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову штатної (гарнізонної) ВЛК також є безпідставними.
Поряд з цим суд зазначає, що, як передбачено главою 3 розділу І Положення №402, перевірка дій, бездіяльності та рішень регіональної ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені цим Положенням, при розгляді скарги особи, яка звернулася з вимогою про скасування постанови ВЛК нижчого рівня, належить до функцій Центральної ВЛК. У разі наявності сумніву у позивача правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби чи встановленого діагнозу, зокрема і через неврахування зауважень позивача стосовно наявних розладів хвороб, порушень функцій, больових синдромів, він не позбавлений права звернутися до ВЛК вищого рівня для перегляду відповідної постанови з підстав наявних хвороб чи фізичних вад. Тобто, у разі незгоди з дією, бездіяльністю чи рішенням ВЛК регіону, позивач міг скористатися правом подання відповідної заяви (скарги, звернення) до Центральної ВЛК, а не до суду.
Проте, як свідчать обставини справи, позивачем не дотримано вимог Положення №402 щодо послідовності процедури оскарження результатів медичного огляду. Доказів звернення до ЦВЛК після розгляду 16 Регіональною військово-лікарською комісією ( ВЛК регіону) заяви від 10 вересня 2025 року позивач суду не надав. 
Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.
При вирішенні спору судом взято до уваги і висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 12 лютого 2026 року у справі №120/9711/25 з аналогічних правовідносин.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Тому, позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Гарнізонної військово-лікарської комісії «Військова частина НОМЕР_1 », 16 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року.
Повне найменування учасників процесу: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідачі – Гарнізонна військово-лікарська комісія «Військова частина НОМЕР_1 » ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); 16 Регіональна військово-лікарська комісія (вул. Стрийська, 73-А, м. Львів, код ЄДРПОУ 08380628).

Суддя О.П. Лелюк