ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/3379/25
Провадження № 33/820/203/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С, захисника Головка Ю.А., апеляційну скаргу захисника Головка Ю.А. на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2026 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - 
в с т а н о в и л а:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.
Постановою суду встановлено, що 13.12.2025 року о 09 годині 06 хв., гр. ОСОБА_1 в м. Славута Хмельницької області по вул. Б. Хмельницького керував автомобілем марки Mazda CX-5, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Головко Ю.А. просить скасувати постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що постанова суду була винесена без досліджень обставин, які мають вирішальний характер для належного розгляду справи.
Посилається і на безпідставність зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим подальші дії працівників поліції є незаконними. 
Також, зазначає, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з урахуванням похибки приладу «Алкофор 505» на рівні 0,025% проміле, становить 0,495% проміле, тобто є таким, що ставить під сумнів факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому, звертає увагу на положення ст. 8 Конвенції «Про дорожній рух» від 08.11.1968 року, згідно якої рекомендується державам у національному законодавстві встановити допустимий рівень вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортного засобу, але забороняє встановлювати його більше 0,50 г чистого алкоголю на літр крові (0,5 проміле). Тобто, на думку захисту, результат проходження тесту ОСОБА_1 , який дорівнює 0,495 проміле, у відповідності до Європейської практики є допустимою нормою вмісту алкоголю. 
В той же час, вважає, що сам протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших доказів не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у даному правопорушенні.
Всі наведені обставини, на думку захисту, свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, а отже справа відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю. 

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Головко Ю.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.
Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539547 від 13.12.2025 року, згідно якого 13.12.2025 року о 09 годині 06 хв., гр. ОСОБА_1 в м. Славута Хмельницької області по вул. Б.Хмельницького керував автомобілем марки Mazda CX-5, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у КП Славутська МР за допомогою приладу «Алкофор 307», результат огляду становив 0,52% проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху (а.с.1);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Drager Alcotest 6820» (а.с.2);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» №53 від 13.12.2025 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 0,52% проміле (а.с.3);
- відеозаписом із нагрудної камери поліцейських, що додані на диску, з яких вбачається виявлення поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та згоду на проходження огляду в медичному закладі, за результатами огляду встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (а.с.10).
Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Твердження захисту про те, що постанова суду була винесена без досліджень обставин, які мають вирішальний характер для належного розгляду справи, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив наявні у справі докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, висновок медичного огляду, а також відеозапис із нагрудних камер поліцейських, та надав їм належну правову оцінку у їх сукупності. Наведені докази є взаємно узгодженими між собою, доповнюють один одного та в сукупності підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання захисника Головка Ю.А. на безпідставність зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , апеляційний суд відкидає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Згідно частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Із наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що у ранкову пору доби 13.12.2025 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням Mazda CX-5, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, поліцейський чітко озвучив підставу зупинки транспортного засобу з посиланням на статтю 35 ч.1 п.5 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліцейський може зупинити водія у разі необхідності здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути.
Також, з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції висловлювали законні вимоги до ОСОБА_1 , а саме: пред`явити документ, що посвідчує особу, а також посвідчення водія, документи на транспортний засіб, після чого, у зв`язку з виявленими у неї ознаками алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Отже, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була законною, дії працівників поліції відповідаливимогам чинного законодавства.
Окрім того, слід зауважити, що правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки не звільняє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та не впливає на причину зупинки.
Доводи з приводу того, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що становить 0,495% проміле, з урахуванням похибки приладу «Алкофор 505» на рівні 0,025% проміле, не свідчить про перебування його в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на наступне.
Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015року №1452/735 установлено, що стан алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Відтак, для підтвердження факту перебування особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння цифровий показник спеціального технічного засобу після проведення тесту повинен перевищувати зазначену норму.
Матеріалами даної адміністративної справи стверджується, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі за допомогою приладу «Алкофор 307». Висновком медичної установи №53 від 13.12.2025 року підтверджується факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння (результат огляду проводився з використанням спеціального технічного засобу «Алкофор 307», установлено показник - 0,52 % проміле.
Отже, оцінюючи результат тесту ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, встановлений під час медичного огляду показник 0,52% проміле значно перевищує гранично допустимий рівень 0,2%, визначений вказаною Інструкцією. Навіть з урахуванням зазначеної стороною захисту похибки вимірювального приладу отриманий результат не спростовує факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий показник перевищує встановлену нормативну межу. Зазначений висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, з яких вбачається наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та проходження ним медичного огляду. 
За таких обставин, посилання захисту на наявність похибки приладу «Алкофор 505», як на підставу для сумніву у результатах огляду апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи ґрунтуються лише на припущеннях та не спростовують встановленого у справі факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи про те, що результат проходження тесту ОСОБА_1 , який дорівнює 0,495 проміле, у відповідності до Європейської практики є допустимою нормою вмісту алкоголю, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. 
У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у видихаємому повітрі водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихаємому повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2%. 
За таких обставин, враховуючи те, що результат огляду ОСОБА_1 становив 0,52% проміле, апеляційний суд вважає, що такий показник перевищує межу допустимої похибки приладу «Алкофор 307», за яким настає алкогольне сп`яніння. Будь-яких порушень норм національного законодавства при розгляді справи в суді першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Щодо тверджень сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших доказів не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у даному правопорушенні, то апеляційний зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не обмежився лише посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, а дослідив і інші докази, а саме акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.12.2025 року та відеозапис із нагрудної камери поліцейських, яким надав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. Отже, протокол про адміністративне правопорушення оцінювався в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.
Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Головка Ю.А. залишити без задоволення.
Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1  – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: