ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" березня 2026 р. Справа№ 911/3040/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Суліма В.В. 

без виклику сторін,
за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агросила"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 
у справі № 911/3040/25 (суддя – Усатенко І.В.)
за позовом Приватного підприємства агротехспілка "Україна"
до Приватного підприємства "Агросила"
про стягнення 158 448,80 грн
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи
Приватне підприємство Агротехспілка “Україна” (далі – позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства “Агросила” (далі – відповідач) про стягнення 158448,80 грн., з яких 144599 грн. попередня оплата, 6551,55 грн. пеня, 6551,55 грн. штраф, 546,70 грн. 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неповернення відповідачем суми попередньої оплати, перерахованої ним на рахунок відповідача на виконання умов договору від 13.02.2025 № 12 за роботи, які не були відповідачем виконані. За час прострочення повернення суми попередньої оплати позивач нарахував штраф, пеню та 3% в заявлених до стягнення розмірах.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Агросила" на користь Приватного підприємства агротехспілка "Україна" суму попередньої оплати у розмірі 144 599 грн 00 коп., судовий збір у розмірі 2 210 грн 66 коп. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6 651,55 грн, штрафу у розмірі 6 651,55 грн та 3% річних у розмірі 546,70 грн - відмовлено.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Частково не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне підприємство "Агросила" 30.01.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 02.02.2026), в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі № 911/3040/25 за даною апеляційною скаргою. Скасувати рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 року у справі № 911/3040/25 в частині стягнення з ПП "Агросила" на користь Приватного підприємства Агротехспілка “Україна” суму попередньої оплати у розмірі 144 599 грн 00 коп., судовий збір у розмірі 2 210 грн 66 коп. Прийняти нове рішення у справі № 911/3040/25, яким відмовити повністю Приватному підприємству Агротехспілка “Україна” у задоволенні позову про стягнення з Приватного підприємства “Агросила” суму попередньої оплати у розмірі 144 599 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 210 грн 66 коп. Судові витрати у справі № 911/3040/25 - покласти на позивача.
03.02.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агросила" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 911/3040/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (3 993,60 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.
14.02.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків (була зареєстрована 16.02.2026), до якої сторона долучила докази сплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 05.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агросила" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 911/3040/25; призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агросила" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 911/3040/25 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
23.02.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №911/3040/25 в частині задоволених вимог. А саме про стягнення з ПП «Агросила» на користь ПП Агротехспілка «Україна» 144 599 грн попередньої оплати та 2 210,66 грн судового збору, оскільки вважає, що суд дійшов помилкових висновків через неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Так, апелянт наголошував, що між сторонами було укладено договір №12 від 13.02.2025, відповідно до якого ПП «Агросила» як підрядник зобов`язалося виготовити та змонтувати рефрижераторний кузов CARGOBUD на шасі автомобіля замовника МВ Sprinter, а замовник – забезпечити фінансування робіт. Додатком №1 до договору передбачено, що строк виконання робіт становить 45 робочих днів, однак він починає обчислюватися лише за умови своєчасної передачі замовником шасі автомобіля для монтажу та здійснення передбаченої договором попередньої оплати. При цьому сторони прямо визначили, що передача шасі підтверджується актом приймання-передачі.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував істотну обставину, що позивач не передав відповідачу шасі автомобіля у встановленому договором порядку. У матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі шасі, який є єдиним визначеним сторонами доказом такої передачі. Сам відповідач наголошував, що такий акт сторонами не складався і не підписувався, а позивач ці обставини не спростував. Долучений до справи подорожній лист не може вважатися належним доказом передачі шасі, оскільки договором прямо передбачено інший документ, що підтверджує цю дію.
З огляду на вказане, скаржник (за його доводами) фактично був позбавлений можливості виконати роботи у передбачений договором строк, оскільки без передачі шасі монтаж кузова є неможливим. Про такі обставини відповідач повідомляв позивача у відповіді на претензію від 30.09.2025, в якій зазначив, що вимоги претензії є безпідставними саме через недотримання позивачем умов договору щодо передачі шасі.
Таким чином, скаржник вважає, що позивач сам порушив умови договору та додатку до нього, не виконавши свого обов`язку щодо передачі шасі для виконання робіт, що відповідно до статей 525 та 526 ЦК України свідчить про неналежне виконання ним договірних зобов`язань. Незважаючи на це, суд першої інстанції не дав належної оцінки цим обставинам, не врахував подані відповідачем докази та пояснення, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. На думку скаржника, таке рішення також не відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судове рішення має бути законним і обґрунтованим та прийматися на підставі всебічного і повного дослідження обставин справи.
У зв`язку з викладеним скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а в задоволенні позову про стягнення попередньої оплати та покладанні на нього судового збору має бути відмовлено повністю.
5. Узагальнений виклад відзиву на апеляційну скаргу 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заперечуючи доводи апелянта про те, що позивач нібито не передав шасі автомобіля для виконання робіт, позивач зазначав, що порядок виконання договору передбачав певну послідовність дій сторін. Зокрема, відповідно до умов договору, роботи мали розпочинатися після отримання підрядником першої частини попередньої оплати у розмірі 30% вартості договору, поповнення складу матеріалами для виготовлення товару та подальшої оплати другої частини у розмірі 20% після виставлення відповідного рахунку. Лише після настання цих обставин могла відбутися передача шасі автомобіля та оформлення акту приймання-передачі. При цьому відповідач не виставив рахунок на оплату другої частини вартості робіт, що унеможливило подальше виконання сторонами умов договору.
Крім того, договором не визначено, яка саме сторона повинна складати акт приймання-передачі шасі, тому обов`язок щодо оформлення такого документа міг покладатися на підрядника як виконавця робіт. Відтак відсутність відповідного акту не може бути безумовним підтвердженням порушення з боку позивача.
Позивач також зазначає, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань він був змушений укласти інший договір на виготовлення та монтаж рефрижераторного фургона з іншим виконавцем – ТОВ «ІНТЕРКАРГОТРАК», який виконав роботи у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі та актом здачі-приймання виконаних робіт. Позивач повністю оплатив вартість цих робіт, що підтверджується бухгалтерськими документами.
З огляду на це позивач вважає, що відповідач фактично не виконав умов договору та безпідставно утримує отриману попередню оплату. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка без достатньої правової підстави набула або зберегла майно за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути таке майно потерпілому.
Сторона також зазначає, що направляла відповідачу лист щодо повернення коштів, що підтверджується матеріалами електронного листування, долученими до справи. Крім того, звертає увагу суду на порядок відшкодування судових витрат, відповідно до якого сторони мають подавати попередній розрахунок таких витрат разом із першою заявою по суті спору. А тому вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, повно і всебічно дослідив обставини справи, належним чином оцінив подані докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Відтак підстав для його скасування або зміни немає, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.02.2025 між Приватним підприємством “Агросила” (підрядник) та Приватним підприємством агротехспілка “Україна” (замовник) укладено договір № 12, відповідно до п. 1.1 якого підрядник за дорученням замовника зобов`язується здійснити виготовлення та монтаж кузова фургона рефрижераторного на шасі автомобіля замовника, а замовник зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування робіт у строки і за цінами, визначеними умовами цього договору.
Детальні характеристики, комплектація та строки виконання робіт зазначаються в додатку № 1 (специфікації), який є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.3 договору).
Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору ціна договору складає 10900,00 євро станом на 13.02.2025, гривневий еквівалент складає 481998,00 грн. Замовник проводить оплату по договору трьома частинами. Перша частина в розмірі 30% від загальної вартості договору. Друга в розмірі 20% по поповнення складу матеріалами для складання товару. Третя у розмірі 50% факту закінчення виконання підрядником робіт, впродовж 3 робочих днів від дати підписання сторонами акту передачі-приймання виконаних робіт.
Згідно п. 2.5 договору акт складається підрядником у 2 примірниках, підписується ним та проставляється печатка підрядника, і обидва примірники передаються замовнику. Належним чином оформлений і підписаний сторонами акт є підтвердженням приймання робіт за якістю і кількістю.
Пунктом 2.7 договору обумовлено, що передача-приймання виконаних робіт здійснюється за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Чорновола, 1, у строк, визначений в додатку № 1, за умови своєчасного отримання підрядником за вказаною адресою шасі автомобіля згідно акту прийому-передачі шасі, на яке буде здійснюватись підрядником монтаж кузова фургона, та отримання попередньої оплати, зазначеної в п. 2.2 цього договору. Можливе дострокове виконання робіт.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2025, а в частині розрахунків – до повного їх виконання (п. 7.3 договору).
Згідно додатку № 1 до договору (специфікація) строк виконання робіт – здійснення виготовлення та монтаж кузову фургона контейнерного типу на шасі автомобіля замовника – 45 робочих днів року при умові своєчасної поставки шасі автомобіля для здійснення монтажу, що засвідчується актом приймання-передачі шасі, та здійснення попередньої оплати згідно умов п. 2.2 договору.
Відповідач виставив позивачу рахунок № 12 від 13.02.2025 на суму 144599,00 грн, який був оплачений у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 363 від 14.02.2025 на суму 144599,00 грн.
Позивачем долучено до матеріалів справи лист № 72 від 17.07.2025 адресований відповідачу з вимогою повернути суму попередньої оплати у розмірі 144599,00 грн. Докази направлення листа суду не надані.
Водночас, у матеріалах справи міститься лист від 31.07.2025 № 31/7, яким відповідач гарантує повернення коштів позивачу. 
Позивач зазначає, що означений лист надійшов йому на електронну пошту, а тому в нього відсутній оригінал листа. Натомість, відповідач заперечує обставини складання та направлення листа від 31.07.2025 № 31/7.
15.08.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 2, в якій просив сплатити грошові кошти у сумі 144599,00 грн, в зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 12 від 13.02.2025. Докази направлення претензії є в матеріалах справи.
Відповідач 30.09.2025 надав відповідь на претензію, в якій заперечував проти викладених у ній вимог, в зв`язку з не поставкою замовником підряднику шасі для виконання підрядних робіт. Відповідь була направлена позивачу 03.10.2025.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1-2, ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Як передбачено ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Згідно ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до ст. 850 ЦК України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Якщо виконання роботи за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв`язку з невиконанням замовником договору.
Статтею 851 ЦК України передбачено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.
Як вбачається зі змісту договору, зокрема, (п. 2.2.) замовник проводить оплату по договору трьома частинами. Перша частина в розмірі 30% від загальної вартості договору. Друга в розмірі 20% по поповнення складу матеріалами для складання товару. Третя у розмірі 50% факту закінчення виконання підрядником робіт, впродовж 3 робочих днів від дати підписання сторонами акту передачі-приймання виконаних робіт.
Пунктом 2.7 договору обумовлено, що передача-приймання виконаних робіт здійснюється за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Чорновола, 1, у строк, визначений в додатку № 1, за умови своєчасного отримання підрядником за вказаною адресою шасі автомобіля згідно акту прийому-передачі шасі, на яке буде здійснюватись підрядником монтаж кузова фургона, та отримання попередньої оплати, зазначеної в п. 2.2 цього договору. Можливе дострокове виконання робіт. 
Разом з цим, згідно додатку № 1 до договору сторони передбачили, що строк виконання робіт – здійснення виготовлення та монтаж кузову фургона контейнерного типу на шасі автомобіля замовника – 45 робочих днів року при умові своєчасної поставки шасі автомобіля для здійснення монтажу, що засвідчується актом приймання-передачі шасі, та здійснення попередньої оплати згідно умов п. 2.2 договору.
Судом першої інстанції було обґрунтовано зазначено, що хоча і строк передачі шасі сторонами не був обумовлений, проте, з суті зобов`язання вбачається, що монтаж кузова відповідачем до передачі йому позивачем шасі автомобіля (належного позивачу) є неможливим.
Водночас, долучений до матеріалів справи подорожний лист не підтверджує обставин передачі позивачем відповідачу шасі автомобіля для виконання підрядних робіт, оскільки, сторони визначили, що обставини передачі мають бути підтверджені відповідним актом. Доказів підписання відповідного акту ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України надано не було. 
Разом з цим, відхиляючи доводи скаржника, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п. 7.3 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2025, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Таким чином, станом на день прийняття рішення судом строк дії договору № 12 від 13.12.2025 закінчився. Тоді як обумовлені договором роботи були виконані іншою підрядною організацією за іншим правочином. 
Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Отже, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суду необхідно встановити факт отримання та збереження відповідачем відповідних грошових коштів та наявності обов`язку щодо їх повернення.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Враховуючи закінчення дії договору та невиконання відповідачем умов договору в частині виконання робіт, суд апеляційної інстанції зазначає, про відсутність підстав для утримання суми попередньої оплати за роботи, які відповідач не виконав, з урахуванням закінчення дії договору. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення суми попередньої оплати у розмірі 144 599 грн 00 коп – є обґрунтованим. Тому, за встановлених у даній справі обставин, порушене право позивача правильно підлягало захисту в розумінні ст. 4 ГПК України. А відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були правильно досліджені судом першої інстанції. Позивач рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржував. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги не встановив. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині повернення попередньої оплати.
Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) – без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 129,269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агросила" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 911/3040/25 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 911/3040/25 (в оскаржуваній частині) – залишити без змін.
3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №911/3040/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім