Справа № 560/1994/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

21 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до тимчасового посвідчення позивача, призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач визнаний обмежено придатним у воєнний час, що підтверджується фотокопією тимчасового посвідчення. 06 листопада 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач був незаконно мобілізований та направлений відповідачу з 6 листопада 2025 року, що підтверджується фотокопією військового квитка.
Після 18 січня 2026 року у позивача стан здоров`я погіршився, тому позивач звернувся в усній формі до командиру про направлення до військового шпиталю для лікування та проходження ВЛК, але позивачу було відмовлено.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вказує, що в діях військової частини НОМЕР_1 відсутні факти вчинення бездіяльності щодо розгляду рапортів позивача про надання йому належної медичної допомоги та є незаконними вимоги до військової частини НОМЕР_1 щодо покладання на неї обов`язку щодо прийняття рішення про направлення позивача на проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями для встановлення ступеня придатності до військової служби.
Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків
Суд встановив, що відповідно до тимчасового посвідчення позивача, призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач визнаний обмежено придатним у воєнний час, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2025 № 317 з 06 листопада 2025 року солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення (за каталогом, коефіцієнтом 1,15) з вечері 06 листопада 2025 року в базовому таборі “Граніт-46”, і призначений, оператором безпілотних літальних апаратів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних систем НОМЕР_3 аеромобільного баталйону, ВОС 218121Д.
Позивач вказує, що 15 січня 2026 року у зв`язку з тим, що у нього стан здоров`я погіршився, він був направлений з зони бойових дії в військовий шпиталь у місто Дніпро що підтверджується записом лікаря-отоларинголога.
Після 18 січня 2026 року у позивача стан здоров`я погіршився, тому позивач звернувся в усній формі до командиру про направлення до військового шпиталю для лікування та проходження ВЛК, але позивачу було відмовлено.
Вважає, що бездіяльність відповідача стосовно переміщення позивача в зону бойових дій неправомірною, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Згідно ч. 9 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації держави здійснюється Президентом України; організаційне керівництво мобілізаційною підготовкою і мобілізацією в Україні - Кабінетом Міністрів України; координація діяльності органів виконавчої влади з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації здійснюється Радою національної безпеки і оборони України.
Безпосереднє керівництво щодо реалізації заходів з мобілізаційної підготовки і мобілізації здійснюється в центральних органах виконавчої влади, інших державних органах їх керівниками, а в Збройних Силах України, інших військових формуваннях - центральними органами управління відповідних військових формувань.
Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.
Пунктом 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено Указами Президента України.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2025 № 317 з 06 листопада 2025 року призвати на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення (за каталогом, коефіцієнтом 1,15) з вечері 06 листопада 2025 року в базовому таборі “Граніт-46”, і призначити Солдата ОСОБА_1 , оператором безпілотних літальних апаратів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних систем 1 аеромобільного баталйону, ВОС 218121Д.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Пунктом 2 розділу 1 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтею 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 1 розділу 2 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктом 1 розділу 3 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 визначено, що у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Пунктом 2 розділу 3 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України визначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Пунктом 1 розділу 4 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України визначено, що рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.
Пунктом 1 розділу 1 Порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від28 лютого 2020 року № 586 визначено, що цей Порядок регулює механізм взаємодії пацієнта, лікаря, який направляє пацієнтів, та медичних працівників, що здійснюють медичне обслуговування за направленням.
Відповідно до п. 5 Порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду: виконавець направлення - медичний працівник, який надає консультативні, діагностичні або інші послуги за направленням; ініціатор направлення - лікар, який надає первинну медичну допомогу і про вибір якого пацієнтом подана відповідна декларація згідно із законодавством (далі - лікар ПМД) чи інший лікуючий лікар пацієнта, який приймає рішення про направлення; направлення - скерування пацієнта ініціатором направлення з метою надання пацієнтові медичної допомоги, яку ініціатор направлення не може або не повинен надавати пацієнту, а також замовлення лабораторних та інструментальних досліджень.
Пунктом 1 розділу 2 Порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду визначено, що ініціатор направлення приймає рішення про направлення на підставі оцінки стану здоров`я пацієнта, наявності медичних показань для отримання відповідних послуг, відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я та з урахуванням порядків надання медичної допомоги відповідного виду.
Відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).
У разі направлення на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі номер електронного направлення (а в разі відсутності технічної можливості виписування направлень в електронній формі - направлення в паперовій формі), медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
Статтею 248 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.
Відповідно до статті 253 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що про результати медичного обстеження особового складу військової частини, а також пропозиції щодо проведення необхідних лікувально-оздоровчих заходів начальник медичної служби частини доповідає командирові частини.
Статтею 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відповідно до статті 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.
Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Враховуючи викладене, оцінка стану здоров`я військовослужбовця здійснюється виключно лікарем військової частини у спосіб здійснення безпосереднього медичного огляду військовослужбовця за результатами якого виключно лікарем військової частини приймаються медичні висновки, зокрема, щодо направлення військовослужбовця на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини.
Пунктом 6.4. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України МОУ № 402 визначено, що у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти “а”, “б” статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час — непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Отже, у відповідності до правового порядку визначеного спеціальними нормами права Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України МОУ № 402 виключними дискреціними повноваженнями щодо прийняття рішення направлення військовослужбовця на проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями для встановлення ступеня придатності до військової служби наділений виключно начальник військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу. 
За змістом приписів Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України МОУ № 402 військові частини вказаними повноваженнями не наділені.
Суд зазначає, що згідно матеріалів справи встановлено, що 16.01.2026 лікарем старшим ординатором лікувального відділення медичної роти в/ч НОМЕР_4 лейтенантом м/с ОСОБА_2 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 .
За результатами проведеного огляду від позивача були скарги на зниження слуху на обидва вуха. Анамнез життя: туберкульоз, вірусні гепатити, ВІЛ-інфекцію, венеричні захворювання, цукровий діабет заперечує, контакт з інфекційними хворими заперечує.
Об`єктивний стан: загальний стан задовільний. Шкіра`та видимі слизові фізіологічного забарвлення. Зів — без особливостей. Миглалики - без особливостей. Дихання везикулярне, хрипи відсутні. Перкуторно - ясний легеневий звук. Серцева діяльність ритмічна, тони звучні. Живіт м`який, безболісний. Печінка - по краю реберної луги, селезінка не пальпується. Фізіологічні оправлення в нормі. В позі Ромберга стійкий, пальце-носовоу пробу виконує задовільно. Менінгсальні знаки негативні, вогнищева симптоматика відсутня.
18.01.2026р. лікарем-отоларингологом ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_5 ) Оленою Сергіївною Кропівіною було проведено медичний огляд Позивача ОСОБА_1 та надано медичну консультацію спеціаліста.
У відповідності до Листка огляду та консультації спеціаліста від 18.01.2026 лікаря-отоларинголога ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_5 ) ОСОБА_3 щодо проведення медичного огляду ОСОБА_1 . Консультативного висновку спеціаліста від 16.01.2026р. лікаря старшого ординатора лікувального відділення медичної роти в/ч НОМЕР_4 лейтенанта м/с ОСОБА_4 .
Отже, враховуючи наведене вище, а також те, що відповідні скарги позивача на стан здоров`я у позивача з`явились 15.01.2026, безпосереднім командиром (начальником) та іншими прямими командирами (начальниками) позивача, рапорт позивача щодо стану його здоров`я було розглянуто невідкладно та позивач отримав належну медичну допомогу як у військовій частині НОМЕР_1 так і у ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_5 ).
При цьому, за результати медичного обстеження Позивача лікарями які провели обстеження не приймалось рішень про госпіталізацію позивача до лікувальних закладів, не виявлялось у позивача захворювання, які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти “а”, “б” статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Отже, враховуючи викладене за результатами огляду позивача лікарі дійшли висновку, що відсутні правові підстави для направлення позивача на проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями для встановлення ступеня придатності до військової служби.
Суд зазначає, що суди не є органами, які повинні перевіряти стан здоров`я військовослужбовця, оскільки такими органами є спеціалізовані лікувально-оздоровчі установи із наявними у них спеціалістами, які володіють певною категорією знань, та надають відповідні послуги, а суди в такому випадку є лише органом, який перевіряє правомірність проведення процедури такого огляду згідно норм чинного законодавства.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що в діях військової частини НОМЕР_1 відсутня бездіяльність відповідача стосовно переміщення позивача в зону бойових дій.
Жодних належних та допустимих доказів протиправності переміщення позивача до зони бойових дій до суду не надано.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовляє позивачу у задоволенні позову.
За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військови частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук