Справа № 638/5644/26
Провадження № 2-а/638/132/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року     м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М. 
за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю., 
представника позивача Коваленко Л.І.,
перекладачів Голобородька К.Ю., Садридинова Джамола,
захисника Папая С.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,-
встановив:
Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить ухвалити рішення про затримання громадянина Республіки Таджикістана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців. 
В обґрунтування позовної заяви зазначають, що 19.03.2026 працівниками Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було виявлено громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк.
В ході опитування відповідача, позивачем було встановлено, що останній в січні 1995 року прибув на територію України по приватним справам. В Харківській області відповідач до певного часу проживав зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_2 , з якою на теперішній час більше близьких стосунків не підтримує. За цей період часу з території України не виїжджав. У період часу з 2006 по 2009, з 2010 по 2013, з 2014 по 2018, з 2019 по 2023 роки був засуджений за ст. 185 КК України та відбував покарання в місцях позбавлення волі. На території України проживає за паспортом СРСР зразка 1974 року виданим відділом внутрішніх справ Курган-Тюбинського МВК Таджикської РСР 21.09.1988 серії НОМЕР_1 . За обміном паспорта громадянина СРСР або отримання довідки про повернення на батьківщину до певних дипломатичних установ Відповідач не звертався.
19.03.2026 за порушення міграційного законодавства Берестинським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. За фактом скоєння даного правопорушення було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень штраф (не сплачений). Окрім цього працівниками Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було винесено рішення про примусове видворення Відповідача з території України. Від послуг перекладача Відповідач відмовився, тому зміст рішення було йому роз`яснено зрозумілою мовою. Також йому було повідомлено про наслідки невиконання вищезазначеного рішення та порядок і строки його оскарження. Будь якого джерела доходів у відповідача не існує. Дозволу на імміграцію в Україну відповідач не оформлював. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Інших заходів для легалізації факту перебування в країні не вживав і таким чином, на теперішній час в порушення вимог законодавства України перебуває на її території нелегально. Відповідач досяг 18-річного віку, статусу біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні він не перебуває й таким чином на думку позивача у нього відсутні підстави, за наявності яких примусове видворення до особи не застосовується. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року провадження по справі відкрито.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви.
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Таджикістана, що підтверджується копією паспорта громадянина СРСР виданим відділом внутрішніх справ Курган-Тюбинського МВК Таджикської РСР 21.09.1988 серії НОМЕР_1 .
З копії пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він в січні 1995 року прибув на територію України по приватним справам. В Харківській області відповідач до певного часу проживав зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_2 , з якою на теперішній час більше близьких стосунків не підтримує. За цей період часу з території України не виїжджав. У період часу з 2006 по 2009, з 2010 по 2013, з 2014 по 2018, з 2019 по 2023 роки був засуджений за ст. 185 КК України та відбував покарання в місцях позбавлення волі. На території України проживає за паспортом СРСР. За обміном паспорта громадянина СРСР або отримання довідки про повернення на батьківщину до певних дипломатичних установ не звертався.
19 березня 2026 року Берестинським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК 005365 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Відповідно до фабули вказаного протоколу 19 березня 2026 року о 09:55 год за адресою: АДРЕСА_1 проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.
Постановою Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19 березня 2026 року серії ПН МХК 005364 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
Рішенням Берестинського відділу ГУ ДМС України в Харківській області від 19 березня 2025 року № 6343100100000735 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства вирішено примусово видворити з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.
Встановлено, що відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення або повернення не застосовується відповідно до частини 8 статті 26, частини 8 статті 30 та статті 31 Закону.
На теперішній час відповідач перебуває на території України незаконно, постійного місця проживання, законного джерела існування та власності в Україні не має, дозвіл на імміграцію в Україну не оформляв, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вчиняв. 
Позивач в своєму позові посилається на частину 1 статті 289 КАС України як на підставу звернення до суду з вимогами про затримання відповідача з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України з огляду на те, що відповідач є нелегальним мігрантом, документи які б підтверджували його законне перебування на території України відсутні; відповідач не має законного джерела існування на території України, що є прямим порушенням частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Зі слів Відповідача – оригіналу паспортного документа у нього немає. 
Надаючи оцінку зібраним доказам, отриманим від сторін поясненням, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує, що у відповідності до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі – Закон) нелегальний мігрант – іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною 3 статті 3 розділу I Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Положенням частину 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
З огляду викладене, приймаючи до уваги наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи ухилення відповідачем від виїзду з України, а також те, що ним не виконано рішення щодо його примусового видворення, у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України, та докази можливості отримання відповідачем такого документу самостійно, ухиляється від виїзду з України, існує ризик його втечі, суд вважає доведеними підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, строком на 6 (шість) місяців.
Вказана позиція узгоджується і з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 13.02.2019 у справі № 359/5975/17, де вказано наступне: оскільки іноземець порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України, то є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
У справі № 522/14416/18 Верховний Суд прийняв 18 березня 2021 року рішення, у якому звернув увагу на те, що відповідач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано.
Верховний Суд вказав, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.
Відповідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимоги ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області про затримання громадянина Республіки Таджикістан ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Керуючись ст.ст.77, 243-246, 250, 286,  КАС України, ст.ст. 251, 288 КУпАП, суд,-
ухвалив:
Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - задовольнити.
Затримати громадянина Республіки Таджикістана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців. 
Рішення підлягає негайному виконанню. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області, ЄДРПОУ 37764460, м.Харків, вул.Римарська буд.24.
Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Таджикістан, без місця реєстрації, адреса проживання:  АДРЕСА_1 ).

Головуючий суддя      Л.М. Рибальченко