Номер провадження 2/754/2719/26
Справа №754/858/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

12 березня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді    Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,
позивача      ОСОБА_1 ,
представника позивача     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів,
-за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів. Позовна заява обгрунтована тим, що 03.12.2023 між сторонами був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 . Згідно з п.3.1 термін дії договору сторонами визначено з 03.12.2023 по 03.12.2024. Станом на 03.12.2024 термін дії договору закінчився і на виконання його умов позивач виселився з квартири, забрав власні речі. Відповідно до п.5.2 Договору, орендна плата виплачується в день підписання договору авансом за один місяць оренди об`єкта, а також виплачується гарантійна сума в розмірі 20 000,00 + 10 000,00 грн. = 30 000,00 грн., яка підлягає поверненню орендарю при виселенні або перед підписанням Акту прийому-передачі об`єкта оренди по завершенню терміну оренди і відсутності завданих збитків майну. Станом на 16.12.2024 відповідачка не повернула позивачу гарантійну суму в розмірі20 000,00 грн., відтак позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав та просив суд стягнути з відповідачки на його користь безпідставно збережені кошти у розмірі 20 000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. та понесені судові витрати. 
На адресу суду від представника відповідачки - адвокатки Остащенко О.М. 30.04.2025 надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначено, що 03.12.2023р. між Позивачем та Відповідачем укладено Договір оренди, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в оренду ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п.3.1. Договору оренди, термін оренди діє з 03.12.2023р. і закінчується 03.12.2024р. Умовами Договору оренди, сторони погодили, що орендна плата сплачується щомісяця та становить 20 000,00 гривень (п.5.1. Договору оренди). Орендна плата виплачується в день підписання цього договору авансом за перший місяць оренди об`єкта: за період з 03.12.2023р. по 03.01.2024р. (п.5.2. Договору оренди). Факт передачі Орендарем та отримання Орендодавцем щомісячної оплати за оренду та комунальні платежі постійно фіксуються в додатку 2, що є невід`ємною частиною Договору (п.5.4. Договору оренди), який міститься в матеріалах справи за первісним позовом. Позивачем постійно відтерміновувалась оплата за оренду Квартири починаючи з другого місяця оренди. Відповідач розуміючи складне становище в країні та наявність на утриманні Позивача, дружини та двох малолітніх дітей, йшов на зустріч останньому щодо перенесення строків оплати, й Позивач запевняв, що по закінченню терміну оренди сплатить всю заборгованість по орендній платі. По закінченню терміну оренди, Позивач так і не сплатив орендну плату за весь час користування орендованим майном - Квартирою, окрім першого місяця оренди, у зв`язку з чим на даний момент існує заборгованість по сплаті орендних платежів в розмірі 220 000,00 гривень (січень - листопад 2024р.). Позивач зазначив в позові, що звільнив квартиру від власних речей та здав її Відповідачу, що не відповідає дійсності. Відповідно до п.3.2. Договору оренди, факт прийому-передачі об`єкту нерухомості від Орендодавця до Орендаря і його повернення, має підтверджуватись актами прийому-передачі (додатки 1 і 3), що є невід`ємною частиною Договору. Акт прийому - передачі (повернення) Квартири від Орендаря до Орендодавця, не укладався сторонами, а отже Квартира не повернута Відповідачу. Покинувши Квартиру й вивізши свої речі, Позивач не передав ані Квартири, ані ключів, ані майна в належному стані, що не може вважатись належним виконанням обов`язку Орендаря за Договором оренди. Відповідно до п.5.2. Договору оренди, гарантійна сума підлягає поверненню Орендарю при виселенні або перед підписанням Акту прийому-передачі об`єкта від Орендаря до Орендодавця по завершенню терміну оренди і відсутності завданих збитків майну. Згідно п. 5.5 Договору оренди, у разі нанесення матеріального збитку об`єкту нерухомого майна (в тому числі побутовій техніки та меблям зазначеним в додатку 1) з боку Орендаря - Орендодавець має право, компенсувати збитки з гарантійної суми та після закінчення терміну оренди, який зазначено у п.3.1., повернути Орендарю тільки частину гарантійної суми за вирахуванням суми компенсації завданих збитків. У разі нанесення шкоди Орендарем, Орендар зобов`язаний відшкодувати збиток (збитки) за свій рахунок в обумовлений період з Орендодавцем, але не пізніше підписання акту прийому-передачі об`єкта нерухомості від Орендаря до Орендодавця. Для відновлення стану майна, що передано в оренду з Квартирою й пошкоджено Позивачем, Відповідач поніс витрати: - хімчистка білого, шкіряного дивану, білого, шкіряного крісла та 3 кухонних стільців - 11400,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 12.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи), відео після закінчення терміну оренди, відео після хімчистки (додаються); - реставрація тюлі, яка пошкоджена - 2500,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи) та після закінчення терміну оренди (додається); - будівельні роботи щодо відновлення полиці під телевізором та стіни у ванній кімнаті та будівельні матеріал для таких робіт - 4 325,02 грн. (3250,00 + 1075,02), що підтверджується товарним чеком від 12.12.2024р. та фіскальним чеком від 06.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи) та після закінчення терміну оренди (додається); - купівля кришки унітаза, яка була пошкоджена Позивачем та замінена на дешеву - 1365,95 грн., що підтверджується відео при передачі Квартири, що додано Позивачем та відео де зафіксовано забиття унітазу, та фото зроблені зі стоп кадрів таких відео та фіскальним чеком від 03.12.2024р. (додається); - килимок під двері - 501,90 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 03.12.2024р.; - чистка стоку унітаза, який Позивач забив камінням - 2 500,00 грн., що підтверджується товарним чеком №387 від 10.12.2024р. та відео забиття унітазу. Таким чином, Відповідач поніс витрати для відновлення стану майна, що передано в оренду разом з Квартирою, в розмірі 22 592,87 гривень. Первісний стан Квартири, що передана в оренду, зафіксовано на відео, що додано Позивачем до позову. Пошкодження в Квартирі, що здійснені Позивачем, зафіксовані на відео, що додаються до Відзиву, і в порівнянні з первісним станом квартири, не можуть вважатись природним зносом. Витрати понесені Відповідачем на усунення здійснених Позивачем пошкоджень, підтверджені належними доказами, а отже не можуть вважатись майном, що перебуває у Відповідача без правових підстав. Оскільки залишок гарантійної суми має бути повернутий перед підписанням Акту прийому-передачі Квартири від Орендатора до Орендодавця, який до цих пір так і не підписаний, а ключі та магніти від вхідних дверей під`їзду, не повернуті Позивачем Відповідачу, останній не передав залишок гарантійної суми. Враховуючи, що існує заборгованість за орендними платежами, представник відповідачки також подала суду зустрічну позовну заяву, згідно з якою зазначила, що урахуванням того, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за первісним позовом підлягають задоволенню в частині 7 407,13 грн., а за зустрічним позовом заборгованість, що стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 складає 220 000,00 гривень, то з урахуванням положення ч.12 ст.265 ЦПК України, існують підстави для зустрічного зарахування сум та стягнення різниці з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 212 592,87 гривні..
Відповідно до ухвали суду від 01.05.2025, було визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів провести за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.
20.05.2025 на адресу суду представником відповідача - адвокатом Попсуй О.О. подано відзив на позовну заяву.
Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 11.06.2025, було прийнято зустрічну позовну заяву та закрито підготовчий розгляд справи і призначено справу до судового розгляду.
17.07.2025 на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, подана представником відповідачки - адвокаткою Остащенко О.М., згідно якої Позивач за зустрічним позовом зменшує позовні вимоги з 220 000,00 гривень до 200 000,00 гривень, враховуючи сплату орендного платежу ОСОБА_1 за вересень 2024р. в розмірі 20 000,00 гривень на рахунок ОСОБА_3 та просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 200 000,00 гривень, як орендну плату за Договором оренди від 03.12.2023р. за період з січня 2024р. по серпень 2024р., жовтень 2024, листопад 2024р..
В суді позивач та його представник - адвокат Попсуй О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити, надаючи пояснення, посилались на обставини, викладені у позовній заяві, відзиві на зустрічний позов та поданих по суті спору заявах.
Відповідачка та її представниця - адвокатка Остащенко О.М. первинні позовні вимоги не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, надаючи пояснення посилались на обставини, викладені у поданих по суті спору заявах.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представникіав, показання допитаної в якості свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 03.12.2023р. між Позивачем та Відповідачем укладено Договір оренди, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в оренду ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно п.3.1. Договору оренди, термін оренди діє з 03.12.2023р. і закінчується 03.12.2024р.
Умовами п.5.1. Договору оренди, сторони погодили, що орендна плата сплачується щомісяця та становить 20 000,00 гривень.
Згідно з п.5.2. Договору оренди, орендна плата виплачується в день підписання цього договору авансом за перший місяць оренди об`єкта: за період з 03.12.2023р. по 03.01.2024р. 
Відповідно до п.5.4. Договору, факт передачі Орендарем та отримання Орендодавцем щомісячної оплати за оренду та комунальні платежі фіксуються в додатку 2, що є невід`ємною частиною Договору ( оренди).
Відповідно до п.3.2. Договору оренди, факт прийому-передачі об`єкту нерухомості від Орендодавця до Орендаря і його повернення, має підтверджуватись актами прийому-передачі (додатки 1 і 3), що є невід`ємною частиною Договору. 
Акт прийому - передачі (повернення) Квартири від Орендаря до Орендодавця, не укладався сторонами.
Як зазначили суду відповідачка та її представниця, позивач не передав ані Квартири, ані ключів, ані майна в належному стані, що не може вважатись належним виконанням обов`язку Орендаря за Договором оренди. 
Відповідно до п.5.2. Договору оренди, гарантійна сума підлягає поверненню Орендарю при виселенні або перед підписанням Акту прийому-передачі об`єкта від Орендаря до Орендодавця по завершенню терміну оренди і відсутності завданих збитків майну. 
Згідно із п. 5.5 Договору оренди, у разі нанесення матеріального збитку об`єкту нерухомого майна (в тому числі побутовій техніки та меблям зазначеним в додатку 1) з боку Орендаря - Орендодавець має право, компенсувати збитки з гарантійної суми та після закінчення терміну оренди, який зазначено у п.3.1., повернути Орендарю тільки частину гарантійної суми за вирахуванням суми компенсації завданих збитків.
У разі нанесення шкоди Орендарем, Орендар зобов`язаний відшкодувати збиток (збитки) за свій рахунок в обумовлений період з Орендодавцем, але не пізніше підписання акту прийому-передачі об`єкта нерухомості від Орендаря до Орендодавця. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 роз`яснено, що добросовісність є стандартом поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка походить із римської правової максими non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), ґрунтується саме на принципі добросовісності. Недобросовісною визнається поведінка, що не узгоджується з попередніми заявами або діями сторони, за умови, що інша сторона обґрунтовано покладалася на таку поведінку та діяла собі на шкоду.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1 статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Для відновлення стану майна, що було передано в оренду з Квартирою й за твердженням відповідачки було пошкоджено позивачем, відповідачка понесла наступні витрати: - хімчистка білого, шкіряного дивану, білого, шкіряного крісла та 3 кухонних стільців - 11400,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 12.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи), відео після закінчення терміну оренди, відео після хімчистки (додаються); - реставрація тюлі, яка пошкоджена - 2500,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи) та після закінчення терміну оренди (додається); - будівельні роботи щодо відновлення полиці під телевізором та стіни у ванній кімнаті та будівельні матеріал для таких робіт - 4 325,02 грн. (3250,00 + 1075,02), що підтверджується товарним чеком від 12.12.2024р. та фіскальним чеком від 06.12.2024р. та відео при передачі в оренду (є в мат.справи) та після закінчення терміну оренди (додається); - купівля кришки унітаза, яка була пошкоджена Позивачем та замінена на дешеву - 1365,95 грн., що підтверджується відео при передачі Квартири, що додано Позивачем та відео де зафіксовано забиття унітазу, та фото зроблені зі стоп кадрів таких відео та фіскальним чеком від 03.12.2024р. (додається); - килимок під двері - 501,90 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 03.12.2024р.; - чистка стоку унітаза, який Позивач забив камінням - 2 500,00 грн., що підтверджується товарним чеком №387 від 10.12.2024р. та відео забиття унітазу. 
Таким чином, відповідачка у сукупності понесла витрати для відновлення стану майна, що передано в оренду разом з Квартирою, в розмірі 22 592,87 гривень. 
Враховуючи, що витрати понесені відповідачкою на усунення здійснених пошкоджень під час оренди квартири позивачем, підтверджені належними доказами, оскільки залишок гарантійної суми має бути повернутий перед підписанням Акту прийому-передачі Квартири від Орендатора до Орендодавця, який так і не був підписаний сторонами, а ключі та магніти від вхідних дверей під`їзду, не були повернуті позивачем відповідачці, відповідно остання не передала залишок гарантійної суми, за таких обставин, суд погоджується з доводами сторони відповідача та дійшов висновку, що  гарантійна сума в розмірі 20 000,00 + 10 000,00 грн. = 30 000,00 грн. не може вважатись майном, що перебуває у відповідачки без правових підстав. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн..
Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України). 
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Враховуючи той факт, що суд дійшов висновку,  що  гарантійна сума в розмірі 20 000,00 + 10 000,00 грн. = 30 000,00 грн. не може вважатись майном, що перебуває у відповідачки без правових підстав, відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди з боку відповідачки.
Що стосується вимог зустрічного позову, згідно з яким згідно відповідачка зазначила, що у позивача наявна заборгованість за оренду квартири та враховуючи сплату орендного платежу ОСОБА_1 за вересень 2024р. в розмірі 20 000,00 гривень на рахунок ОСОБА_3 , остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 200 000,00 гривень, як орендну плату за Договором оренди від 03.12.2023р. за період з січня 2024р. по серпень 2024р., жовтень 2024, листопад 2024р., суд зазначає наступне. 
Згідно ч.1 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. 
Як зазначено в п.5.4. Договору оренди, сплата щомісячних платежів за оренду квартири фіксується в Додатку 2 під назвою «Таблиця орендної плати», в якій зафіксовано сплачений за перший місяць оренди, платіж.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Дослідивши надані суду банківські виписки з рахунків позивача, відеозаписи, надані сторонами у справі, суд дійшов висновку, що твердження відповідачки про наявність у відповідача заборгованості в сумі 200 000,00 гривень, як орендної плати за Договором оренди від 03.12.2023р. за період з січня 2024р. по серпень 2024р., жовтень 2024, листопад 2024р., незважаючи на відсутність відповідних фіксувань в Додатку 2 під назвою «Таблиця орендної плати», в якій зафіксовано сплачений за перший місяць оренди, платіж, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи судом та спростовується показами допитаної в якості свідка ОСОБА_4 , яка показала суду, що вона є дружиною позивача. Вони спільно проживали в орендованій у відповідачки квартирі. За домовленістю, у більшості випадків саме вона передавала кошти за оренду квартири безпосередньо відповідачці, яка заздалегідь писала чоловіку, коли вона прийде. При цьому, будь яких застережень, щодо порядку передачі коштів, обумовлено не було. При укладенні договору оренди свідок присутньою не була. Під час приходів, відповідачка перераховувала надані свідком кошти, ніяких зауважень не висловлювала і уходила. Письмових доказів про передачу коштів відповідачці не має.
При цьому судом враховується той факт, що з оглянутих відеозаписів не вбачається, що відповідачка зауважувала позивачу про наявність будь-якої перед нею заборгованості по оренді квартири, навпаки всі зауваження стосувались виключно спричинених вказаною орендою матеріальних збитків.
Також судом приймається до уваги, що до звернення позивача з вказаним позовом до суду, відповідачка жодних претензій щодо несплачених орендних платежів відповідачу не пред`являла. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення первинних позовних вимог та зустрічних позовних вимог без задоволення.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням відмови судом у задоволенні первинних та зустрічних позовних вимог, відповідно понесені судові витрати кожною зі сторін, відшкодуванню у судовому порядку не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.15, 16 , 23, 526, 612, 628, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів - залишити без задоволення.
Зустрічний позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дані позивача:  ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Дані відповідачки: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду виготовлено 08.04.2026.

Суддя:       Т.А.Зотько