Справа № 344/21684/25 
Провадження № 2/344/2100/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого- судді: Татарінової О.А.,
за участю секретаря: Гарасимів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури, органу досудового розслідування, - 
В С Т А Н О В И В: 

Позивач звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури, органу досудового розслідування. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 16 травня 2019 року слідчим слідчого відділення Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінального провадження 12019090210000111 за фактом невиконання рішення Господарського суду Івано-Франківській області по справі №909/1190/17 від 27.04.2018 року згідно якого зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у трьохмісячний термін звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від будівельних матеріалів та повернути її Рогатинській міській раді у стан, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання – передачі від 29.06.2006 року, за попередню кваліфікацію кримінального правопорушення ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України.
Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань являлось повідомлення про вчинення кримінального правопорушення В.о. начальника Рогатинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кривеня І. від 14.04.2019 року № 12.8-26/3752, в якому останній вказував на те, що ОСОБА_1 не виконав самостійно судове рішення протягом трьох місячного терміну, за що двічі стосовно нього накладались штрафи, з одночасним повідомленням його про кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення, що з врахуванням ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» слугувало підставою для скерування такого повідомлення правоохоронним органам. 
05 червня 2020 року Позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке сформоване слідчим слідчого відділення Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області І. Романківим та прокурором Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано- Франківської області В. Тринівим. Із змісту даного повідомлення про підозру вбачається, що досудовим слідством встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_1 в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України. 
19 червня 2020 року процесуальним керівником досудового розслідування, прокурором Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Тринівим Василем Ігоровичем затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12019090210000111 від 16.05.2019 року за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України, згідно якого Позивач обвинувачується в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України. Із змісту обвинувального акту вбачається, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/1190/17 від 27.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 року, постановою Касаційного господарського суду від 27.11.2018 року та яке набрало законної сили 27.04.2018 року, Позивача зобов`язано у трьохмісячний термін звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від будівельних матеріалів та повернути її Рогатинській міській раді у стан, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання – передачі від 29.06.2006 року. 
В ході примусового виконання головним державним виконавцем Рогатинського районного ДВС ГТУЮ в Івано – Франківській області Кривнем І. С. двічі 23.04.2019 року та 13.05.2019 року складено акти державного виконавця про умисне невиконання Позивачем рішення суду та незважаючи на вжитті державним виконавцем заходи, Позивач будучи повідомлений двічі про кримінальну відповідальність та відповідно до закону зобов`язаний виконати судове рішення, умисно не виконав та продовжував не виконувати, у зв`язку з чим своїми діями, які виразились в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, Позивач вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України. 
23.06.2020 року до Рогатинського районного суду Івано-Франківській області було подано вказаний вище обвинувальний акт, в якому під час реєстрації кримінального провадження автоматизованою системою документообігу призначення суддів не відбулось, оскільки у суді не вистачає кількості суддів для розподілу справи, у зв`язку з чим головою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області скеровано до Івано-Франківського апеляційного суду подання про зміну підсудності у кримінальному провадженні № 12019090210000111. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду ( справа № 349/849/20, провадження № 11-п/4808/211/20) від 20.07.2020 року подання голови Рогатинського районного суду Івано -Франківської області залишено без задоволення, матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення Позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України повернуто для судового провадження в Рогатинський районний суд Івано-Франківської області. 
На підставі ухвали Рогатинського районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20, провадження №1-кп/349/115/20) від 10.08.2020 року призначено в кримінальному провадженні про обвинувачення Позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України, підготовче судове засідання. 
Вироком Рогатинського районного суду Івано–Франківської області (справа № 349/849/20) від 24 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівняє 8 500,00 грн. Вказаний вирок не набрав законної сили. 
Не погоджуючись із таким вироком суду від 24.05.2022 року Позивачем подавалась до Івано–Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій Позивач просив вирок Рогатинського районного суду Івано –Франківської області (справа № 349/849/20) від 24 травня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження № 12019090210000111 за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України стосовно ОСОБА_1 згідно п.2, п. 3 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України. 
Також, стороною обвинувачення подавалась апеляційна скарга на вказаний вирок суду від 24.05.2022 року, в якому просив призначити для Позивача суворіше покарання у виді штрафу, що становить 17 000,00 грн. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 31 серпня 2022 року апеляційну скаргу Позивача та прокурора задоволено частково, вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. 
Надалі, знову головою Рогатинського районного суду Івано – Франківської області подавалось подання до Івано-Франківського апеляційного суду для вирішення питання щодо передачі зазначеного кримінального провадження до розгляду до іншого суду через неможливість здійснення автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 13.09.2022 року подання Рогатинського районного суду Івано-Франківської області задоволено, направлено кримінальне провадження № 12019090210000111 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України на розгляд Галицькому районному суду Івано-Франківської області. 
В рамках судового розгляду даного кримінального провадження в Галицькому районному суді Івано-Франківській області стороною обвинувачення змінено обвинувачення щодо ОСОБА_1 , зокрема щодо обставин вчинення ним кримінального провадження в частині конкретизації періоду з якого вчинено ним кримінальне правопорушення, який слід вважати з дати повідомлення про підозру ( 05.06.2020 року) та такі зміни внесені шляхом складання обвинувального акту затвердженого керівником Івано-Франківської окружної прокуратури Шишком Євгеном Анатолійовичем 23.02.2023 року.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20) від 27.09.2022 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексом України. 
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області (справа №349/849/20, провадження № 1-кп/341/30/24) від 22.07.2024 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та виправдано. 
В даному вироку суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не було зібрано та надано суду належних та допустимих доказів, які би поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України, і наявність у його діях складу вказаного кримінального правопорушення, тому ОСОБА_1 підлягає виправданню на підставі п.3, ч.1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 19.11.2024 року апеляційну скаргу прокурора Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Триніва В.І. залишено без задоволення, вирок Галицького районного суду Івано - Франківської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та обґрунтовано виправдав його у зв`язку з відсутністю належних, допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_1 в умисному невиконанні рішення суду. 
Відтак, 19 листопада 2024 року вирок суду від 22.07.2024 року набрав законної сили. Надалі стороною обвинувачення подано касаційну скаргу, в якій не оскаржував вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20) від 22.07.2024 року (надалі - вирок суду першої інстанції), а здійснював оскарження лише ухвали Івано- Франківського апеляційного суду від 19.11.2024 року та просив суд касаційної інстанції скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. 
Постановою Касаційного кримінального суду (справа № 349/849/20) від 25 вересня 2025 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні Триніва В.І - без задоволення. В тій постанові суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що наведені процесуальні порушення стороною обвинувачення у касаційній скарзі не знайшли свої підтвердження. 
Таким чином, вбачається, що Позивача виправдено на підставі п. 3, ч.1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих доказів, які доводять склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України (не доведено вину ОСОБА_1 ) в умисному невиконанні рішення суду. 
З врахуванням того, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, органами досудового розслідування та органами прокуратури завдано Позивачу значної моральної шкоди, тому для захисту своїх прав та інтересів Позивачем вирішено скористатися правом на відшкодування моральної шкоди шляхом подачі позовної заяви до суду. 
Так, 16 травня 2019 року було розпочато досудове розслідування в рамках якого 05.06.2020 року Позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та 19.11.2024 року виправдувальний вирок по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року стосовно Позивача набрав законної сили і цим судовим рішенням остаточно спростовано всі обвинувачення та встановлено невинуватість Позивача у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України, інкримінованого йому органом досудового розслідування та прокурором.
Відтак, Позивач перебував під слідством та судом з 05.06.2020 року - дати повідомлення про підозру по 19.11.2024 року - дату постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення вироку по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року без змін, тобто 53 місяці та 14 днів. Вироком по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року підтверджено незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності впродовж періоду з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року В розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» моральна шкода підлягає відшкодуванню за період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ( з 05.06.2020 по 19.11.2024).
Так, вирок суду від 22.07.2024 року підтверджує те, що винуватість Позивача жодним чином не підтверджується належними та допустимими доказами, які були здобуті та надані органом досудового розслідування та прокуратурою, що виключає в діях Позивача склад кримінального правопорушення. Позивач усвідомлюючи та розуміючи про надумані звинувачення перебував впродовж всього періоду кримінального провадження у безперервному стресовому стані через стан невизначеності та безпідставних, незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури. Таке переслідування в рамках даного кримінального провадження із самого початку відбувалось без жодних на це підстав, про що Позивач знав та розумів, але нічого не міг довести і зробити. Впродовж всього періоду досудового розслідування та судового провадження Позивач зазнавав душевні страждання, внаслідок постійних переживань, нервових стресів, що спричинило насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні; тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, а також ці обставини вплинули на його ділову репутацію, оскільки його знали у м. Рогатин з позитивної сторони, як підприємця, як добропорядну та законослухняну людини який більш 30 років займався підприємницькою діяльністю. Окрім цього, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності підірвало Позивачу здоров`я, який в цей період неодноразово перебував на лікуванні.
Більш того, перебування Позивачем протягом 53 місяців під слідством та судом, призвело до суцільних щоденних переживань за своє подальше життя, був позбавлений можливості підтримувати нормальні життєві зв`язки через порушення стосунків з оточуючими людьми. Таким чином, Позивач вважає, що йому було завдано моральну /немайнову/ шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими людьми, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань через позбавлення можливостей реалізації Позивачем своїх звичок і бажань, невизначеності щодо майбутнього, а також таке кримінальне переслідування суттєво підірвало здоров"я Позивача При цьому, слід врахувати, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та вищевказаного Закону. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.
При розгляді справи про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом застосуванню підлягають "мінімальна заробітна плата, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», а тому застосуванню підлягає величина визначена у Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» - мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 8000 грн. Період впродовж якого Позивач перебував незаконно під слідством та судом являється: з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року, тобто 53 місяців і 14 днів. З врахуванням вищенаведеного відшкодуванню моральної шкоди підлягає у розмірі 427 733,33 грн. (424 000,00 = 53 місяців х 8000,00 грн.+ 3733,33 грн = 14 день. х 8 000/ 30). Вказаний розмір завданої моральної шкоди є таким, який має бути відшкодований за відповідний період в даному випадку Позивачу, внаслідок незаконного притягнення, як обвинуваченого, до кримінальної відповідальності.
Стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України на загальну суму - 427 733,33 грн. (424 000,00 грн. +3733,33 грн.). Враховуючи наведене просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності - 427 733,33 грн., судові витрати покласти на Відповідачів.
24.12.2025 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовують тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 в заявленому розмірі щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, а судове звернення щодо стягнення у дохід держави конфіскованих коштів та сплачених у вигляді покарання є передчасним. Слідчим відділом Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 12020090180000571 від 16.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 382 КК України. 05.06.2020 Позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили. 23.06.2020 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 з обвинувальним актом скеровано до суду. 24.05.2022 р. вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20) від 24 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівняє 8 500,00 грн. 24.05.2022 р. ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. 22.07.2024 року вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та виправдано. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2024 року апеляційну скаргу прокурора Рогатинського відділу Івано Франківської окружної прокуратури Триніва В.І. залишено без задоволення, вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, органами досудового розслідування та органами прокуратури йому завдано значної моральної шкоди. Позивачем вказано період впродовж якого Позивач перебував незаконно під слідством та судом являється: з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року, тобто 53 місяців і 14 днів. З врахуванням вищенаведеного відшкодуванню моральної шкоди підлягає у розмірі 427 733,33 грн . (424 000,00 = 53 місяців х 8000,00 грн.+ 3733,33 грн = 14 день. х 8 000/ 30). Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 427 733,33 грн.
Доказів того, що дії працівників поліції під час розслідування кримінальної справи відносно позивача були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральних страждань не надано.
Період перебування під слідством чи судом особи має враховуватися фактичне обмеження особи, відштовхуючись від обставин справи, у даному випадку згідно із Законом особа має право на відшкодуванню шкоди (за наявності інших визначених законом умов) у зв`язку із незаконним засудження та незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Запобіжний захід до особи під час досудового розслідування не застосовувався.
Відомостей про порушення поваги до честі та гідності позивача, під час виконання службових обов`язків працівниками поліції в ІваноФранківській області прямо не зазначено. Не доведеними є зазначені у позові твердження, що Позивачу, порушено звичайний для нього уклад життя та призведено до порушення нормальних життєвих зв`язків.
Позивач повинен довести ті обставини, на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення, а розрахунки позивача щодо терміну перебування під слідством чи судом не відповідають обставинам справи. Просять суд постановити рішення, яким у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі за безпідставністю.
24.12.2025 року представником відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовують тим, що вважають позовні вимоги ОСОБА_1 у заявленому розмірі необгрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019090210000111 від 15.05.2019 встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 у справі №909/1190/17 задоволено позов Рогатинської міської ради Івано-Франківської області до ФОП ОСОБА_1 та зобов`язано останнього у тримісячний термін звільнити земельну ділянку загальною площею 0,0625 га від будівельних матеріалів і повернути її Рогатинській міській раді у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання-передачі від 29.06.2006.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.07.2018
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення
Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 - без змін. За результатами перегляду даної справи в касаційному порядку постановою Верховного Суду від 27.11.2018 рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. 
В ході примусового виконання зазначеного судового рішення головним державним виконавцем Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області двічі, а саме 23.04.2019 та 13.05.2019, складалися акти про умисне невиконання ФОП ОСОБА_1 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018.
Незважаючи на вжиття державним виконавцем усіх передбачених законодавством заходів, ФОП ОСОБА_1 , будучи двічі 23.04.2019 та 13.05.2019 попередженим про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, в добровільному порядку рішення суду, що набрало законної сили, не виконав.
Вказані дії ОСОБА_1 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили. 
5 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а 19.06.2020 у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 382 КК України, який цього ж дня скерований до Рогатинського районного суду івано-Франківської області для розгляду по суті. 
Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_1 не застосовувався. 
Вироком Рогатинського районного суду від 24.05.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.08.2022 апеляційні скарги захисника та прокурора задоволено частково, вирок Рогатинського районного суду від 24.05.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. 
Вироком Галицького районного суду від 22.07.2024 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та виправдано з мотивів відсутності умислу на невиконання рішення суду, відсутності реальної можливості його виконати та часткового виконання обвинуваченим рішення суду.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2024 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22.07.2024 щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 25.09.2025 касаційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2024 щодо ОСОБА_1 - без змін.
Не заперечуючи фактичних обставин справи, зокрема притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, зазначають, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. 
Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту заподіяння йому моральної шкоди в заявленому розмірі. 
Обов`язок щодо доведення наявності шкоди та її обов?язкових елементів в силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладається саме на позивача, чого ОСОБА_1 при зверненні до суду з указаним позовом не зроблено.
ОСОБА_1 заявив до стягнення моральної шкоди в розмірі 427 733,33 грн. при цьому не надавши жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральних страждань у зазначеному розмірі.
У якості доказів позивач долучив до позовної заяви рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, медичні документи про перебування на лікуванні, які не підтверджують факту захворювання саме внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.
Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Незважаючи на скарги у тексті позовної заяви на душевні страждання внаслідок постійних переживань, нервових стресів, що спричинили насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, почуття образи й обурення та погіршення стану здоров`я, фактичних доказів, які підтверджують указані обставини, позивачем не надано.
Доводи в частині відшкодування позивачу моральної шкоди у заявленому розмірі не підтверджуються відповідними доказами, долученими до позовної заяви. Не доведено, що цей розмір відповідає засадам розумності і є співмірним із завданою шкодою. 
Жодним рішенням компетентного органу дії органів досудового слідства та прокуратури в ході розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не визнавались протиправними чи незаконними. Більше того, при первинному розгляді кримінального провадження вироком Рогатинського районного суду від 24.05.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.08.2022 апеляційні скарги захисника та прокурора задоволено частково, вирок Рогатинського районного суду від 24.05.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Крім того, при перегляді в суді апеляційної інстанції виправдувального вироку, постановленого Галицьким районним судом 22.07.2024, один із суддів колегії провадження - суддя Шигірт Ф.С. висловив окрему думку, відповідно до якої вважає оскаржуваний виправдувальний вирок таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи. Відносно ОСОБА_1 запобіжний захід не обирався, як не застосовувались й інші заходи обмеження, встановлені КПК України. Враховуючи вищенаведене, вважають позовні вимоги ОСОБА_1 у заявленому розмірі необґрунтованими.
Моментом, з якого моральна шкода підлягає відшкодуванню, є дата оголошення ОСОБА_1 підозри - 05.06.2020, а кінцевою є дата набрання виправдувальним вироком законної сили - 19.11.2024. Таким чином, указаний період часу становить 53 місяці та 14 днів. З огляду на приписи ст. 13 зазначеного вище Закону, період, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, становить 53 місяці, упродовж яких ОСОБА_1 перебував під слідством та судом. Просять суд відмовити у позові. 
05.01.2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури у якому зазначає, що обґрунтовуючи свій відзив Відповідач №1 зазначив що не заперечує щодо фактичних обставин справи, зокрема притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, при цьому посилаючись на вимоги ст. 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно – розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту заподіяння йому моральної шкоди в заявленому розмірі, долучені медичні документи про перебування Позивача на лікуванні не підтверджують факт захворювання, як наслідок притягнення до кримінальної відповідальності, також не доведено, що заявлений розмір відповідає засадах розумності і є співмірним завданій шкоді. 
Відповідач №1 зазначено, що жодним рішенням компетентного органу дії органів досудового слідства та прокуратури в ході розслідування кримінального провадження щодо Позивача не визнавались протиправними чи незаконними, відносно Позивача запобіжний захід не обирався і не застосовувались інші заходи обмеження, тому вважає, що заявлена вимога у зазначеному розмірі є необґрунтована. 
Відповідач №1 звертає увагу на обставини, що при первинному розгляді даного кримінального провадження стосовно Позивача ухвалювався судом першої інстанції вирок суду про притягнення його до кримінальної відповідальності та при перегляді виправдувального вироку один з колегії суддів апеляційної інстанції висловив окрему думку відповідно до якої вважає, що такий вирок підлягає скасуванню. 
Також, Відповідач №1 у відзиві підтверджує, що моментом, з якого моральна шкода підлягає відшкодування, є дата оголошення Позивачу підозри – 05.06.2020, а кінцевою є дата набрання виправдувальним вироком законної сили -19.11.2024 року, що становить 53 місяці 14 днів, проте з огляду на приписи ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно – розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» період, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода становить 53 місяців. 
З приводу тверджень Відповідача №1, що Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту заподіяння йому моральної шкоди в заявленому розмірі, долучені медичні документи про перебування на лікуванні, не підтверджують факт захворювання, як наслідок притягнення до кримінальної відповідальності, а також не доведено, що заявлений розмір відповідає засадах розумності і є співмірним завданій шкоді.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір, що гарантований державою, для визначення моральної шкоди, який розраховується виходячи із мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, при цьому суду може за наявності обставин конкретної справи застосувати більший розмір відшкодування.
Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності Позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої згідно з положеннями Законом № 266/94-ВР він набув на підставі виправдувального вироку суду.
Позивач перебував під слідством та судом з 05.06.2020 року - дати повідомлення про підозру по 19.11.2024 року - дату постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення вироку по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року без змін, тобто 53 місяці та 14 днів. Виправдувальним вироком по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року підтверджено незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності впродовж періоду з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року Керуючись ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Позивач заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі, який визначався виходячи із мінімального розміру, який гарантований державою, а не в більшому розмірі, зокрема: із розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом (з 05.06.2020 по 19.11.2024), який діяв згідно Закону на дату подачі позову, тому твердження Відповідача №1 про не доведеність, що заявлений розмір відповідає засадах розумності і є співмірним завданій шкоді є безпідставними та необґрунтованими. Очевидно, якщо б Позивач заявляв вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка б визначалась із розміру, який б перевищував мінімальний розмір гарантований державою, в такому б випадку дійсності підлягало б окремій оцінці обставини, які Позивач вважає, що підтверджують відповідність такого заявленого розміру засадам справедливості, розумності, співмірності із завданою шкодою. Таким чином, сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, яке мало місце тривалий час, що підтверджується виправдувальним вироком суду, завдало Позивачу моральної шкоди та відповідно в такому випадку державою України в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» надано право на відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі, передбаченого цим Законом, а тому твердження Відповідача №1 у відзиві щодо не доведеності належними та достатніми доказами факту заподіяння Позивачу моральної шкоди в заявленому розмірі є безпідставні, які суперечать вищевказаним нормам закону та правовим висновкам Верховного суду.
Поміж того, у позові додатково Позивачем зазначено, що впродовж всього періоду досудового розслідування та судового провадження Позивач зазнавав душевні страждання, внаслідок постійних переживань, нервових стресів, що спричинило насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні; тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, а також ці обставини вплинули на його ділову репутацію, оскільки його знали у м. Рогатин з позитивної сторони, як підприємця, як добропорядну та законослухняну людину, який більш 30 років займався підприємницькою діяльністю. Окрім цього, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності підірвало Позивачу здоров`я, який в цей період неодноразово перебував на лікуванні, що підтверджується долученими до даного позову доказами. При цьому не можуть враховуватись твердження Відповідача №1 , що долучені медичні документи про перебування на лікуванні, не підтверджують факт захворювання, як наслідок притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки такі захворювання мали місце в період незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, та із діагнозів хворіб, які відображені у долучених медичних виписках (гіпертонічна хвороба, стенокардія напруги, кардіосклероз дифузний, ішемічна хвороба серця, онкологічне утворення та ін. ) очевидно пов`язанні і є наслідками стресів, душевних переживань, тривалих емоційних напруг, нервозності, дратівливості та ін.
З приводу твердження Відповідача №1 про те, що жодним рішенням компетентного органу дії органів досудового слідства та прокуратури в ході розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не визнавались протиправними чи незаконними, відносно Позивача запобіжний захід не обирався і не застосовувались інші заходи обмеження, тому вимога у зазначеному розмірі є необґрунтована, Позивач зазначає наступне. Як зазначено вище, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності Позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої згідно з положеннями Законом № 266/94-ВР Позивач набув на підставі виправдувального вироку суду ( зазначене узгоджується із правовою позицією в постанові Верховного суду (справа № 953/3527/20) від 06.06.2024 року.) При цьому, слід врахувати, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та вищевказаного Закону. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.
З приводу доводів Відповідача №1 про необхідність врахувати при розгляді справи факт того, що при первинному розгляді даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 приймався вирок суду про притягнення його до кримінальної відповідальності та при перегляді виправдувального вироку один з колегії суддів апеляційної інстанції висловив окрему думку відповідно до якої вважав, що такий вирок підлягає скасуванню, Позивач зазначає наступне. Позивач зазначає, що такі посилання не можуть братись до уваги, оскільки вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2022 року не набрав законної сили та був скасований та окрема думка одного судді апеляційного суду при перегляді виправдувального вироку не може спростовувати основне судове рішення : ухвалу Івано - Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 19.11.2024 року та така позиція окремої думки судді не знайшла свого підтвердження при касаційному перегляді ухвали Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 19.11.2024 року за результатом якого Верховним судом винесено постанову у справі № 349/849/20 від 25 вересня 2025 року згідно якої ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні Триніва В.І - без задоволення.
З приводу доводів Відповідача №1 у відзиві, що з огляду на приписи ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно – розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» період , за який підлягає відшкодування моральна шкода становить 53 місяців, а не 53 місяців 14 днів, Позивач зазначає наступне. Як зазначено вище, період впродовж якого Позивач перебував незаконно під слідством та судом являється: з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року, тобто 53 місяців і 14 днів. З врахуванням вищенаведеного на час подачі позовної заяви відшкодуванню моральної шкоди підлягає у розмірі 427 733,33 грн. (424 000,00 = 53 місяців х 8000,00 грн.( розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік )+ 3733,33 грн = 14 день. х 8 000/ 30). Доводи Відповідача на те, що розрахунок необхідно здійснювати виходячи із 53 місяців, а не із 53 місяців 14 днів не можуть братись до уваги, оскільки це суперечить вимогам ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якій визначено, що відшкодування моральної шкоди має здійснювати за час перебування під слідством та судом. В даному випадку період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності фактично охоплює 53 місяці та 14 днів, а не 53 місяці та відповідно не відповідає обставинам даної цивільної справи. Розмір моральної шкоди за 14 календарних днів підлягає окремому розрахунку, а саме: діленням місячного розміру ( 8000,00 грн ) та загальну кількість календарних днів в місяці (листопад 2024 року - 30 календарних днів), що визначає величину шкоди за один день, який необхідно перемножити на 14 кал. днів. Більш того, такий розрахунок відображений у змісті постанови Верховного суду (справа № 757/47970/16 -ц) від 21.05.2025 року, до якого жодних заперечень не було. Просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
05.01.2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області у якому зазначає, що обґрунтовуючи такий відзив Відповідач №2 послався на наступне. Відповідач № 2 вказує, що Позивачем не надано доказів, що дії працівників поліції під час розслідування кримінальної справи відносно нього були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральних страждань. 
Відповідач №2 вважає, що період перебування під слідством чи судом особи має враховуватися фактичне обмеження особи, згідно із Законом особа має право на відшкодування шкоди у зв`язку із незаконним засудженням та незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Вважає, що при визначенні розміру відшкодування шкоди має враховуватись принципи розумності, справедливості та співмірності, який не повинен призводити до безпідставного збагачення особи. Відповідач №2 вважає, що Позивач повинен довести ті обставини на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення, а розрахунки Позивача щодо терміну перебування під слідством чи судом не відповідають обставинам справи.
Із таким відзивом Позивач не може погодитись та вважає наведені доводи та твердження Відповідача №2 безпідставні та необґрунтовані, які не відповідають вимогам закону, тому для спростування подає відповідь на відзив, оскільки позивача виправдено на підставі п. 3, ч.1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих доказів, які доводять склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України (не доведено вину ОСОБА_1 ) в умисному невиконанні рішення суду, що підтверджується вироком Галицького районного суду Івано - Франківської області (справа № 349/849/20, провадження № 1-кп/341/30/24) від 22.07.2024 року. Із вищенаведеного вбачається, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності Позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої згідно з положеннями Законом № 266/94-ВР він набув на підставі виправдувального вироку суду ( зазначене узгоджується із правовою позицією в постанові Верховного суду (справа № 953/3527/20) від 06.06.2024 року.) При цьому, слід врахувати, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та вищевказаного Закону. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.
Підставою цього позову являється факт незаконного притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, що підтверджується вищевказаним виправдувальним вироком, у зв`язку з чим в Позивача виникло законне право на відшкодування моральної шкоди, тому дана цивільна справа стосується інших підстав, та ніяк не стосується встановленню обставин, які на думку Відповідача №2 підлягають доведенню, щодо наявності протиправних дій працівників поліції при здійсненні слідчих дій в досудовому розслідування в рамках кримінального провадження. Також слід вказати, що 16 травня 2019 року було розпочато досудове розслідування в рамках якого 05.06.2020 року Позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та 19.11.2024 року виправдувальний вирок по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року стосовно Позивача набрав законної сили і цим судовим рішенням остаточно спростовано всі обвинувачення та встановлено невинуватість Позивача у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України, інкримінованого йому органом досудового розслідування та прокурором.
Період притягнення до кримінальної відповідальності охоплює період досудового розслідування в рамках кримінального провадження, яке здійснювалось безпосередньо органами поліції ( органом досудового розслідування) під наглядом органів прокуратури, а саме: з дати повідомлення Позивачу підозри до завершення досудового розслідування. Органом досудового розслідування та прокурором Позивачу інкриміновано вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України, що було предметом розгляду судом, за результатом якого ухвалено виправдувальний вирок.
Сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, яке мало місце тривалий час, що підтверджується виправдувальним вироком суду, завдав Позивачу моральної шкоди та відповідно в такому випадку державою України в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» надано право на відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі передбаченого цим Законом. Поміж того, у позові додатково Позивачем зазначено, що впродовж всього періоду досудового розслідування та судового провадження Позивач зазнавав душевні страждання, внаслідок постійних переживань, нервових стресів, що спричинило насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні; тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, а також ці обставини вплинули на його ділову репутацію, оскільки його знали у м. Рогатин з позитивної сторони, як підприємця, як добропорядну та законослухняну людину, який більш 30 років займався підприємницькою діяльністю. 
Окрім цього, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності підірвало Позивачу здоров`я, який в цей період неодноразово перебував на лікуванні, що підтверджується долученими до даного позову доказами. 
Із матеріалів даної справи вбачається, що Позивач перебував незаконно під слідством та судом з 05.06.2020 року - дати повідомлення про підозру по 19.11.2024 року - дату постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення вироку по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року без змін, тобто 53 місяці та 14 днів. 
З цього приводу до матеріалів справи долучено всі наявні у Позивача докази, які підтверджують вказані обставини. В свою чергу, виправдувальним вироком по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року підтверджено незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності впродовж періоду з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року. Відтак, період незаконного притягнення Позивача до кримінальної відповідальності підтверджений належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справах, а твердження Відповідача № 2 в тій частині є безпідставні. Просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 
07.01.2026 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтовує тим, що він пред`явив позовну вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності - 427 733,33 грн. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який заявлений у позові визначався з врахуванням вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, який діяв на дату подачі даного позову до суду, зокрема: виходячи із 8000,00 грн., який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». При цьому, слід врахувати, що у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 
Як встановлено, згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» на весь період цього року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі – 8647,00 гривень. З врахуванням вищенаведеного та правових висновків Верховного суду для праивльного вирішення даної цивільної справи виникла необхідність подати заяву про збільшення позовної вимоги, у зв`язку із зміною на законодавчому рівні на момент розгляду даної цивільної справи розміру мінімальної заробітної плати, що є згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» величиною для визначення розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати на 2026 рік (8647,00 гривень) відшкодуванню моральна шкода підлягає у розмірі 462 326, 27 грн. (458 291 = 53 місяців х 8647,00 грн.+ 4035,27 грн = 14 день. х 8 647/ 30). Застосований порядок розрахунку також узгоджується із висновками Верховного суду, які відображені у постанові від 05.03.2025 року № 161/170/25. Просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності - 462 326, 27 грн.
09.01.2026 року представником відповідача – Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовують тим, що Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. 
Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.
Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач перебував під слідством, відносно нього, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків. 
Дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. 
Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. 
Відповідно право на відшкодування шкоди у відповідача відсутнє. 
Розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 8000,00 гривень. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 гривень. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.
Позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди, у зазначеному у позовній заяві значному грошовому розмірі. Державна казначейська служба України не є безпосереднім заподіювачем шкоди, права позивачів не порушувала, отже, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачами та Державною казначейською службою України відсутні. На підставі наведеного, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України щодо відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України в повному обсязі.
14.01.2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив Державної казначейської служби України, у якому зазначає, що Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Органи державної влади, зокрема органи прокуратури або Державної казначейської служби України, або органи поліції, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами. 
В даному випадку Державу України в даній цивільній справі в суді представляють Відповідачі, які визначені Позивачем, зокрема: Івано-Франківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції України в ІваноФранківській області, які своїми діями завдали Позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до закону та Державна казначейська служба України, яка відповідно до покладених на нею завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Судова практика вказує на можливість залучення у справу про відшкодування шкоди Державу казначейську службу України з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, яка установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржника на підставі рішення суду. Підсумовуючи зазначене твердження Відповідача №3 в тій частині є помилкове, яке не відповідає обставинам справи та нормам закону, тому не можуть враховуватись при вирішенні даної справи.
За час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом мінімальний розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Тобто, цей розмір на відшкодування моральної шкоди є гарантованим мінінумом, проте такий розмір не є граничний та може бути більшим в залежності від обставин справи.
Відповідач посилається на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (1774-19), згідно якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності ним Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Отже на переконання Відповідача №3 при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач зазначає, що наведені Відповідачем №3 на законодавчому рівні зміни щодо розрахункової величини стосуються виключно щодо розрахунку розміру заробітної плати (посадових окладів та тарифних ставок та інших виплат) для працівників та відповідно за своєю правовою природою не можуть застосовуватись при визначені розміру моральної шкоди та явно суперечить вимогам ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Позивач зазначає, що наведені Відповідачем №3 на законодавчому рівні зміни щодо розрахункової величини стосуються виключно щодо розрахунку розміру заробітної плати (посадових окладів та тарифних ставок та інших виплат) для працівників та відповідно за своєю правовою природою не можуть застосовуватись при визначені розміру моральної шкоди та явно суперечить вимогам ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні. 
Безпідставним є посилання Відповідача №3 на те, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати із встановленої спеціальної суми для такого розрахунку у розмірі 1 600,00 грн.
Позивач зазначає, що відшкодування моральної шкоди заподіяної Позивачем не є в розумінні статей 56,62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774 –VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» відсутні. Отже, визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат, на рівні 1 600,00 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.
З врахуванням вищеназваного твердження Відповідача в тій частині є безпідставними та необґрунтованими, які не можуть враховуватись при розгляді даної справи. Просить суд позов задовольнити. 
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. 
Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. 
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України в судове засідання не прибули.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що 14.04.2019 року в.о.начальник Рогатинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кривеня І. повідомив Рогатинське відділення поліції Тисменицького відділу Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області про вчинення кримінального правопорушення, з якого вбачається, що останній вказував на те, що ОСОБА_1 не виконав самостійно судове рішення протягом трьох місячного терміну, за що двічі стосовно нього накладались штрафи (а.с.21).
16 травня 2019 року слідчим слідчого відділення Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінального провадження 12019090210000111 за фактом невиконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/1190/17 від 27.04.2018 року згідно якого зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у трьохмісячний термін звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від будівельних матеріалів та повернути її Рогатинській міській раді у стан, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання – передачі від 29.06.2006 року, за попередню кваліфікацію кримінального правопорушення ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України (а.с.20).
Із копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №40720 від 10.01.2020 року вбачається, що у ОСОБА_1 встановлено діагноз: ІХС. Стенокардія напруги. ФК ІІІ (І20.8). Кардіосклероз дифузний. Надшлуночкова екстрасистолія (І49.1). Шлуночкова екстрасистолія (І49.3). ускладнення: СН ІІ (І50.9). ФК ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.3, ризик 3 (високий) (І11.0) (а.с.76-77). 
05.06.2020 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, яке складене слідчим слідчого відділення Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області І.Романківим та прокурором Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області В. Тринівим (а.с.22-26). 
19 червня 2020 року прокурором Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Тринівим В.І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12019090210000111 від 16.05.2019 року за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України, згідно якого ОСОБА_1 обвинувачується в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України (а.с.27-30).
Згідно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20, провадження № 11-п/4808/211/20) від 20.07.2020 року подання голови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області про направлення на розгляд іншого суду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України залишено без задоволення, матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України повернуто для судового провадження в Рогатинський районний суд Івано-Франківської області (а.с.31).
Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20, провадження №1-кп/349/115/20) від 10.08.2020 року призначено в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України підготовче судове засідання.
Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20) від 24 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівняє 8 500,00 грн. (а.с.33-39).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 31 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та прокурора задоволено частково, вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції (а.с.40-41).
Як вбачається з ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 13.09.2022 року подання Рогатинського районного суду Івано-Франківської області задоволено, направлено кримінальне провадження № 12019090210000111 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України на розгляд Галицькому районному суду Івано-Франківської області (а.с.42).
Ухвалою Галицького районного суду Івано–Франківської області (справа № 349/849/20) від 27.09.2022 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексом України (а.с.43).
З копії виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №3365 від 14.07.2023 року КНМП «Рогатинська ЦРЛ» Хірургічно-урологічного відділення вбачається, що 03.07.2023 року ОСОБА_1 поступив на лікування із діагнозом – виразка шлунку, гостра без кровотечі або перфорації, супутні діагнози: ішемічна хвороба серця, гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця і нирок, не уточнена, гіперплазія передміхурової залози (а.с.75-75а). 
Як вбачається з копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» 24966/2023 від 21.09.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 12.09.2023 року по 21.09.2023 року Бурсит кисті, бурчит лівого променево-зап`ястного суглобу, подагра (а.с.88-90). 
Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» 25829/2023 від 29.09.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 21.09.2023 року по 29.09.2023 року з діагнозом: подагра, пов`язана з порушенням функції нирок, множинні локації. Подагричний артрит, рецидиву чий перебіг, а/ф, активність ІСТ з ураженням нирок (ХХН ІІІ ст. втор.подагрична нефропатія) в поєднанні з осте артрозом. Не обструктивний хронічний пієлонефрит, пов`язаний з рефлюксом, Хронічна хвороба нирок, стадія 3, інші уточнені порушення обміну речовин (а.с.91). 
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області (справа № 349/849/20, провадження № 1-кп/341/30/24) від 22.07.2024 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України та виправдано (а.с.44-55).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду (справа № 349/849/20) від 19.11.2024 року апеляційну скаргу прокурора Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Триніва В.І. залишено без задоволення, вирок Галицького районного суду Івано - Франківської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.56-61).
Постановою Касаційного кримінального суду (справа № 349/849/20) від 25 вересня 2025 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні Триніва В.І - без задоволення (а.с.62-66). 
З відповіді заступника начальника – начальника відділу СУ ГУ НП в Івано-Франківській області Яцик І. на запит начальника ВПЗ ГУНП в Івано-Франківській області Микитин О. від 15.12.2025 року вбачається, що надати інформацію про те, чи проводились у період з 16 травня 2019 року по 19 червня 2020 року службові розслідування або розглядалися звернення та скарги ОСОБА_1 щодо неналежного виконання працівниками ГУНП в Івано-Франківській області та відповідними структурними підрозділами своїх службових обов`язків під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019090210000111 від 16 травня 2019 року та чи проводилось вивчення вказаних матеріалів кримінального провадження, не представляється можливим. Відповідно до акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 24.02.2022 №2209/108/02/24- 2022, уся документація знищена. Також відповідно до цього ж акту у слідчому управлінні ГУНП знищено Журнал реєстрації вхідних документів та журнали реєстрації вихідних документів та документів створених установою за 2019 - 2020 року (а.с.106).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Так, позивачу ОСОБА_1 05.06.2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а 19.11.2024 року судом апеляційної інстанції залишено випрадальний вирок по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року без змін.
Вироком по справі № 349/849/20 від 22.07.2024 року підтверджено незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності впродовж періоду з 05.06.2020 року по 19.11.2024 року внаслідок чого позивачу було заподіяно моральну шкоду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8647 гривень.
Так, позивач ОСОБА_1 перебував під слідством 53 місяці 14 днів з 05.06.2020 року (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 19.11.2024 року (дата набрання чинності виправдального вироку). 
Таким чином, компенсація моральної шкоди визначається судом у розмірі 462 326 гривні 27 копійок (458 291 грн. = 53 місяців х 8647,00 грн.+ 4035,27 грн. = 14 днів.х 8 647/ 30). 
Отже враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідні стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 462 326, 27 грн. з урахуванням ступеня істотності вимушених змін у організації його життя, а також засад розумності, виваженості та справедливості.
На підставі наведеного, керуючись ст.с.15,16 ЦК України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури, органу досудового розслідування задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 462 326 ( чотириста шістдесят дві тисячі триста двадцять шість) гривень 27 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя Татарінова О.А. 

Повний текст рішення складено 07 квітня 2026 року