КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 362/5640/25

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5280/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за клопотанням представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Медведєва К.В.,-

встановив:

У липні 2025 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду із названим клопотанням.
Представник ОСОБА_3 просив надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Земельного суду м. Деггендорф, Федеративна Республіка Німеччина від 14 листопада 2024 року у справі № 33 О 112/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення на користь позивача 20 000 євро боргу за договором позики та додатково 1 295 грн 43 коп. процентів із 29 березня 2024 року.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що рішенням Земельного суду м. Деггендорф від 14 листопада 2024 року у справі № 33 О 112/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 стягнуто за договором позики на користь позивача 20 000 євро боргу та додатково 1 295, 43 євро процентів. 
Представник ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_5 належить 1/2 частка житлового будинку розташованого у м. Васильків. 
Згідно роздруківки тексту рішення суду від 08 серпня 2013 року у справі № 362/3024/13-ц в резолютивній частині вказано «після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_1 змінити на ОСОБА_1 ».
Заявник вважав, що вказані документи дозволяють ототожнити власницю майна за адресою АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 та боржницю - ОСОБА_2 .
Ухвалою Васильківського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року у задоволенні названого клопотання відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення вимог поданого клопотання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В судовому засідання представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що « ОСОБА_7 », яка зазначена як відповідач в рішенні Земельного суду м. Деггендорф, є ОСОБА_2 та має РНОКПП НОМЕР_1 . Суд першої інстанції вважав, що вимоги клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду побудовано на припущеннях заявника.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що рішенням Земельного суду м. Деггендорф від 14 листопада 2024 року у справі № 33 О 112/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 стягнуто за договором позики на користь позивача 20 000 євро боргу та додатково 1 295, 43 євро процентів.
Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку вказане рішення суду не виконано, представник ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
В обґрунтування своїх вимог, представник ОСОБА_8 зазначив, що « ОСОБА_7 », яка вказана як відповідач в рішенні Земельного суду м. Деггендорф, є фізичною особою « ОСОБА_2 » і « ОСОБА_5 ».
Згідно Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . Представник ОСОБА_8 зазначив, що згідно роздруківки тексту рішення суду від 08 серпня 2013 року у справі № 362/3024/13-ц в резолютивній частині вказано «після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_1 змінити на ОСОБА_1 ».
Порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню врегульовано главою 1 Розділу ІХ ЦПК.
Частиною 1статті 462 ЦПК передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником) (ч.1 ст.465 ЦПК).
Враховуючи, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній міжнародний договір, який би передбачав порядок визнання і виконання іноземних рішень, відтак, у даному випадку застосовується принцип взаємності.
Відповідно до ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:
1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;
2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;
3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;
4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;
5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;
6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;
7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;
8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;
9) в інших випадках, встановлених законами України.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених ст. 468 ЦПК України.
Із долученої до матеріалів справи копії рішення Земельного суду м. Деггендорф, Федеративна Республіка Німеччина від 14 листопада 2024 року у справі № 33 О 112/24 вбачається, що представники ОСОБА_9 брали участь у судовому процесі під час вирішення спору по суті.
Під час апеляційного перегляду ухвали Васильківського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року розгляд апеляційної скарги, призначений 18 лютого 2026 року та 04 березня 2026 року було відкладено у зв`язку із неявкою ОСОБА_2 . 
Будучи належним чином обізнаною щодо наявності спору в суді апеляційної інстанції, що підтверджується складеними секретарем судового засідання телефонограмами, ОСОБА_2 не зверталась до Київського апеляційного суду із поясненнями чи письмовими запереченнями щодо клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не погоджується із посиланням суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження того, що « ОСОБА_7 », яка зазначена як відповідач в рішенні Земельного суду м. Деггендорф, є ОСОБА_2 з огляду на наступне. 
Так, обгрунтовуючи свої вимоги апеляційної скарги, представником ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи копії паспорту ОСОБА_2 , зазначаючи, що у заявника частково збереглись фото документів боржниці. 
Крім того, з метою визначення підсудності судом першої інстанції сформовано запит щодо місця реєстрації ОСОБА_2 та до матеріалів справи долучено відповіді № 1681287 від 19 серпня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що серія та номер паспорта ОСОБА_2 збігається. Вказане спростовує посилання суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилання представника заявника на те, що « ОСОБА_7 », яка вказана як відповідач в рішенні Земельного суду м. Деггендорф та є боржником, є фізичною особою « ОСОБА_2 ».
Враховуючи вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими вимоги клопотанням представника ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Підстави для відмови у задоволенні клопотання за ст. 468 ЦПК України відсутні.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала від 18 листопада 2025 року ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення вимог клопотання представника ОСОБА_1 в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Васильківського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року скасувати.
Клопотання представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду задовольнити.
Надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Земельного суду м. Деггендорф, Федеративна Республіка Німеччина від 14 листопада 2024 року у справі № 33 О 112/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення на користь позивача 20 000 євро боргу за договором позики та додатково 1 295, 43 євро процентів із 29 березня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко