ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15171/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року (суддя Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/15171/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №912150138104 від 14.03.2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведені з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити переведення ОСОБА_1 з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме - з 13.02.2025 року з призначеної їй пенсії за віком на пенсію про втраті годувальника чоловіка - ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак за результатом розгляду заяви прийнято протиправне рішення про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю документа на підтвердження факту перебування на утримання у померлого та розбіжності у прізвищах позивача та померлого. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що відомості про перебування позивача на утримані у померлого годувальника відсутні. Також наявні розбіжності щодо померлого годувальника, що унеможливлює переведення позивача на пенсію за втратою годувальника. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
З матеріалів справи слідує, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.09.1972 року. 
07.03.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
14.03.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 від 07.03.2025 року та прийняло рішення за №912150138104 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Дане рішення обґрунтоване відсутністю відомостей про перебування на утриманні заявниці у померлого ОСОБА_2 та відмінністю прізвища заявниці та померлого, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст. 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Згідно з частиною третьою цієї статті до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Так, з витягу №169 від 29.01.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщені осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії паспорта позивача та ОСОБА_2 вбачається, що вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.1989 року.
Також квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Таким у позивача були наявні всі документи на підтвердження факту перебування на утриманні у ОСОБА_2 , визначені п.2.11 розділу ІІ Порядку №22-1.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Оскільки позивач звернулась з заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника 07.03.2025 року, а її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем дотримано 12-місячний строк звернення, що є підставою для переведення її на цей вид пенсії з дня, наступного після дня смерті годувальника.
Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що позивач відповідає вимогам, передбаченим статтями 36,45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якими визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зокрема вона є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника - пенсіонера, яка перебувала на його утриманні до дня його смерті та яка звернулась у передбачений законом 12-місячний строк з дня смерті годувальника про переведення її на цей вид пенсії. 
Згідно зі статтею 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, довічно.
Доводи скаржника щодо відмінності прізвища позивача та померлого не можуть слугувати підставою для відмови у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника, оскільки фактично означені обставини в розумінні ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” не можуть бути підставою для відмови в переведенні на пенсію у разі втрати годувальника та не можуть свідчити про неперебування на утриманні у померлого. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова