ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року 
м. Харків
справа № 641/4905/21
провадження № 22-ц/818/655/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 
дії особи якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року в складі судді Кожихова Г.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме просила вважати не пропущеним та/або поновити строк для подання скарги на дії приватного виконавця, визнати умисними та неправомірними дії приватного виконавця по стягненню грошових коштів та зобов`язати його повернути їй 46 192,16 гривні фактично стягнутої суми з її рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , відкритого для отримання соціальної допомоги, а також постановити окрему ухвалу щодо приватного виконавця Близнюкова Ю.В. та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та до прокуратури м. Харків, як органу досудового розслідування дій особи, передбачених частиною 3 статті 365-2 КК України.
В обґрунтування скарги посилалась на те, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів від 27.11.2023 та списання з її карткового рахунку коштів на погашення заборгованості є незаконними. Одночасно просила вважати не пропущеним або поновити строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки про порушення її майнових прав, а саме про існування виконавчого провадження № 73437493 від 27.11.2023 за виконавчим листом № 641/4905/21 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харків водоканал» заборгованості в сумі 40 336, 32 грн, вона випадково дізналася 21.07.2025. В зв`язку з військовим станом вона з 2022 року перебуває за кордоном, а єдиними засобами зв`язку з нею були поштова адреса та телефон, на які вказане рішення та постанови приватного виконавця не відсилалися.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року відмовлено у поновленні строку та скаргу залишено без розгляду. 
Ухвала суду мотиваована тим, що зазначені заявницею підстави для поновлення пропущеного нею строку звернення до суду обставини не є достатніми, переконливими та не відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також не належать до тих, що виникли незалежно від волі особи, яка пропустила строк. 27.11.2023 було відкрито оспорюване виконавче провадження з примусового виконання рішення суду та 15.12.2023 в рахунок погашення боргу з карткового рахунку заявниці стягнуто 5757,61 грн, а 08.04.2025 - 40434,55 грн. Більш того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 09.04.2025 закінчено виконавче провадження № 73437493. Таким чином заявниця мала можливість після зняття коштів з її рахунка дізнатися про наявність відкритого щодо неї виконавчого провадження. Водночас до суду звернулася лише 04.08.2025 з пропуском десятиденного строку, як з дати, з якої повинна була дізнатися про наявність відкритого виконавчого провадження, так із пропуском десяти днів з дати, з якої, як зазначає заявник, остання дізналася про порушення своїх прав (21.07.2025). Заявницею ОСОБА_1 , не надано жодних доказів на підтвердження її доводів про неможливість дізнатися про хід виконання судового рішення раніше та що саме 21.07.2025 їй випадково стало відомо про існування відкритого виконавчого провадження. Виїзд за кордон з 2022 року у зв`язку з військовим станом, не може бути поважною причиною для поновлення пропущеного строку, позаяк доступ до рахунку та можливість отримання виписки за рахунком не залежить від місця проживання ОСОБА_1 . Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у поновленні заявниці строку для подачі скарги.
Не погодившись з ухвалою суду  ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу скасувати, та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск нею строку звернення до суду зі скаргою. Зазначений висновок є припущенням та спростовується даними банківської виписки з рахунку апелянта за змістом вона не користувалася рахунком та карткою, у зв`язку з втратою мобільного телефону при виїзді з дітьми з України та не мала можливості ідентифікувати себе ні в ДІЇ ні в Приват Банку. Виписка підтверджує, що на вказаний рахунок нараховувалися соціальні виплати та були списання за виконавчими листами / провадженнями. Тільки після повернення в Україну заявниця отримала можливість доступу до ДІЇ та банківського рахунку і саме тоді дізналася про існування виконавчого провадження та зняття коштів з її банківського рахунку – відкритого для отримання соціальної допомоги на її двох малолітніх. Відрахування судом початку спливу строку на оскарження з 21.07.2025 року є помилковим, тому що вона вперше звернулась зі скаргою 21.07.2025 року шляхом подання її через систему електронного суду (підсистема ЄСІТС). Проте ухвалою суду (суддя Зелінська І. В.) від 28.07.2025 року зазначену скаргу було повернуто без розгляду без зазначення причин повернення. Тому 29.07.2025 року нею вдруге надіслано скаргу до суду також за допомогою системи електронного суду, яка також ухвалою суду (суддя Зелінська І. В.) від 05.08.2025 року була повернута без зазначення причин. 06.08.2025 року вона втрете надіслала скаргу, за якою отримала ухвалу від 11.08.2025 року (яка оскаржується) про відмову поновити строк на оскарження та залишення скарги без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 27.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023 з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість в розмірі 40 336,32 грн., інфляційні витрати – 3 184,62 грн., 3% річних від простроченої суми – 1 185,59 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 27.11.2023 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023 з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість в розмірі 40 336,32 грн., інфляційні витрати – 3 184,62 грн., 3% річних від простроченої суми – 1 185,59 грн., загальної суми мінімальних витрат – 500,00 грн..
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 27.11.2023 визначено стягнути основну винагороду в сумі 4033,63 грн з боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадження № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 27.11.2023 об`єднено виконавчі провадження № 73437094, № 73437493 у зведене виконавче провадження № 73451401.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 27.11.2023 накладено арешт коштів боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 09.04.2025 закінчено виконавче провадження № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023 з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість в розмірі 40 336,32 грн., інфляційні витрати – 3 184,62 грн., 3% річних від простроченої суми – 1 185,59 грн..
Зі змісту вищевказаних постанов вбачається, що підставою для їх винесення слугувала наявність у боржника заборгованості перед КП «Харківводоканал» в розмірі 40 336,32 грн, яка в судовому порядку була стягнута з з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість в розмірі 40 336,32 грн.
Виконавче провадження № 73437493 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4905/21 від 11.10.2023 було відкрито 27.11.2023.
15.12.2023 стягнуто з карткового рахунку заявниці 5757,61 грн, 08.04.2025 - 40434,55 грн в рахунок погашення боргу. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 09.04.2025 закінчено виконавче провадження № 73437493.
З наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання не користувалась коштами з 07.12.2023 по 07.05.2025 (а.с. 79-80, 126-127, 142-143). 
Разом з тим, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 зверталась до суду зі скаргами 21.07.2025, 29.07.2025, 05.08.2025 (а.с. 72, 102, 134). 
Доказів направлення та/або отримання постанов виконавчого провадження від приватного виконавця Набоковою А.О. матеріали справи не містять.
У відповідності до ч.ч.1-3,5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки, відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Зі змісту поданої скарги встановлено, що скаржниця дізналась про порушення свого права у липні 2025 року та звернулась до суду зі скаргою на дії виконавця.
Скаргу на дії приватного виконавця скаржником скеровано до суду за допомогою систему електронного суду (підсистема ЄСІТС) вперше 21.07.2025, тобто не у строк, передбачений ст. 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, скаржниця подала клопотання про поновлення строку з обґрунтуванням його пропуску.
Між іншим ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не знала, про наявність виконавчого провадження та списання коштів з її соціального рахунку відкритого на отримання допомоги на дітей.
Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У Рішенні по справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).
В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Доказів того, що ОСОБА_1 була повідомлена про наявність виконавчого провадження матеріали справи не містять. 
На підтвердження факту направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 28.11.2023. Проте зазначений фіскальний чек не містить опису вкладення до поштового відправлення, що унеможливлює встановити зміст надісланих документів, а також не містить відомостей про адресу отримувача та дані заявника.
За відсутності опису вкладення та підтвердження конкретного адресата суд вважає, що цей чек не є належним доказом направлення на адресу апелянта постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена належному отримувачу.

Зі скарги вбачається, що виконавче провадження, яке перебувало на виконанні стосується стягнення солідарної заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харків водоканал» в сумі 40 336, 32 грн яка була списана приватним виконавцем з соціального рахунку скаржниці та закінчено. В якості поважних причин поновлення строку на оскарження ухвали посилається на те, що вона не знала про наявність виконавчого провадження, постанови від виконавця не отримувала, а перевірити стан свого рахунку не мала можливості та не використовувала його тривалий час взагалі. 
Зазначені доводи підтверджуються матеріалами справи, тому заслуговують на увагу. Тому колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у поновленні строку для подання скарги на дії приватного виконавця та залишив скаргу без розгляду.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу  Слобідського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді          О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук