154/367/26
1-кп/154/354/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026030510000016 від 10.01.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липини, Луцького району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, 

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до постанови Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 № 154/1756/25 в провадженні 3/154/1077/25, яка набрала законної сили 14 червня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконувати, підриваючи органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, продовжував керувати транспортними засобами, чим ухилився від виконання вищевказаної постанови.
Так, всупереч вищевказаній постанові суду, 10 січня 2026 року о 10 год 38 хв ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що він позбавлений права керування транспортними засобами, будучи зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати вказане судове рішення, умисно його не виконував, зокрема, керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter» сірого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Князя Олега, міста Володимир, Волинської області. В подальшому, керуючись п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої «якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення» був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, після чого було викликано екіпаж слідчо-оперативної групи для реагування.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив про обставини його вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх. У скоєному щиро каявся, просив суворо його не карати. 
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Отже, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4  у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю встановлена в ході судового розгляду, і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, внесення обвинуваченим до ухвалення вироку власних коштів в сумі 1000,00 грн на розрахунковий рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІ групи, одружений, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
З урахування вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах, установлених у санкції частини 1 статті 382 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області від 15.01.2026 у справі №154/149/26 (провадження № 1-кс/154/56/26), слід скасувати.
Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області від 15.01.2026 у справі №154/149/26 (провадження № 1-кс/154/56/26).
Речові докази у справі: 
- оптичний диск, на якому містяться записи із нагрудних боді-камер поліцейських; копії матеріалів провадження про адміністративне правопорушення №3/154/1077/24 (справа №154/1756/25) та відеозаписів – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» сірого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 – залишити за належністю власнику майна ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1