номер провадження справи 33/191/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02.03.2026 Справа № 908/3868/25
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В., розглянувши матеріали справи №908/3868/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» (03150, м.Київ, вул. Ділова, буд. 5, корпус 2, ідентифікаційний код 40637393)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ АНТАРІУС» (69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 119, кв. 207, ідентифікаційний код 35888565)
про стягнення 524772,02 грн.
СУТЬ СПОРУ:

25.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ АНТАРІУС» про стягнення 3% річних у сумі 96559,12 грн. та інфляційних втрат у сумі 428212,90 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025 у справі №908/691/24, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 908/691/24, підтверджено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги за договором № 1-4225/11-20 про організацію перевезень вантажів від 30.11.2020 за грудень 2020 року - лютий 2022 року на суму 869580,00 грн. Позивачем у справі № 908/691/24 не заявлялася вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань. У зв`язку з цим у даному позові позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України здійснено розрахунок 3% річних у сумі 96 559,12 грн. та інфляційних втрат у сумі 428 212,90 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання за період з 01.04.2022 (дата відмови відповідача сплатити кошти) по 12.12.2025 (дата направлення вимоги про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних), які пред`явлено до стягнення.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2025 відкрито провадження у справі №908/3868/25, присвоєно справі номер провадження 33/191/25. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 28.01.2026.
Копію ухвали доставлено до електронних кабінетів сторін 29.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
05.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а за наявності підстав для задоволення позову – стягнути 3% річних та інфляційні втрати в межах трьох років, відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
06.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач спростував заперечення відповідача проти позову, просить задовольнити позов у повному обсязі.
Боржник не подав заперечення на відповідь на відзив.
Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті. 
Розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з цим відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025 у справі №908/691/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Антаріус» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» 1657980,00 грн. заборгованості за договором про організацію перевезень вантажів №1-425/11-20 від 30.11.2020 та 19895,76 грн. судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Антаріус» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі у справі №908/691/24 основне та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2025 у справі №908/691/24 залишено без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 (в частині стягнення професійної правничої допомоги) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 908/691/24.
За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У справі №908/691/24 судами встановлені наступні обставини.
30.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» та (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Антаріус» (замовником) укладено договір № 1-425/11-20 про організацію перевезень вантажів, який регулює взаємовідносини сторін, що виникають при наданні виконавцем послуг організації перевезення вантажів замовника залізничним транспортом .
Виконавець згідно з умовами даного договору зобов`язується за плату і за рахунок замовника надати власні і/або орендовані залізничні вантажні вагони для перевезень вантажів замовника по території України та/або послуги з організації оплати провізних платежів, а також інші види погоджених сторонами супутніх послуг, а замовник зобов`язується прийняти і сплатити надані виконавцем послуги на умовах даного договору (п.1.2 договору).
Пунктом 2.4.5 договору на виконавця покладено обов`язок по закінченню кожного місяця надавати Замовнику не пізніше 3-х числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, акт виконаних робіт.
Відповідно до п.2.2.11 замовник зобов`язується проводити оплату за організацію перевезень, інші послуги виконавця пов`язані з перевезенням та оплату виконавцю в порядку, передбаченому даним договором.
Згідно з п.бп. 3.1, 3.2 договору вартість послуг виконавця узгоджується сторонами шляхом двостороннього підписання додатків до цього договору, а загальна сума договору визначається як загальна вартість послуг, наданих виконавцем замовнику, згідно з актами наданих послуг. 
За умовами п. 3.3 договору оплата послуг вартості виконавця здійснюється замовником у наступному порядку: 15% від вартості перевезення сплачується замовником протягом 3 банківських днів з дати відправки вагонів в порожньому стані під навантаження згідно заявки замовника; остаточний розрахунок у розмірі 85% від вартості перевезення сплачується замовником протягом 3 банківських днів з дати подачі порожнього рухомого складу на під`їзні колії підприємства під навантаження. 
Відповідно до п. 3.5 договору нормативний час перебування вагонів виконавця на під`їзних коліях навантаження або вивантаження – 48 годин. Починаючи з 49-ї години знаходження вагонів виконавця на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження, нараховується плата за користування вагонами виконавця в розмірі 400,00 грн., у тому числі ПДВ за один вагон у добу, при цьому кожна розпочата доба вважається за повну.
Розрахунок плати за користування вагонами виконавця проводиться по формулі: Плата = Н (доба) х Ваг. Х С (грн.), де Н - наднормативний час користування вагонами; С-базова ставка за 1 вагон/добу; Ваг. – кількість вагонів виконавця, що простояли понад нормативний час. 
Виходячи із специфіки перевезення (маршруту, вантаж) і виду рухомого складу, порядок нарахування й розмір плати за користування можуть додатково обумовлюватися в додатках до цього договору, які підписуються вповноваженими представниками обох сторін. (п. п. 3.5.2 договору).
Пунктом 3.7 договору передбачено, що за фактом знаходження вагонів на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження, виконавець за звітний період направляє замовникові акт наданих послуг з наведеним у ньому обліком часу простою вагонів і нарахованої плати. Замовник зобов`язаний розглянути, підписати й повернути акт протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його одержання, а у випадку своєї незгоди надати мотивовану відмову. У випадку неповернення акту у встановлений договором термін або немотивованої відмови від підпису акту, акт вважається прийнятим замовником за принципом мовчазної згоди.
Згідно з п. 3.8 договору не рідше одного разу на квартал виконавець і замовник проводить звірку повноти розрахунків, результати якої оформляють актом звірки взаєморозрахунків. 
Відповідно до п. п. 9.1, 9.2, 9.3 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків – до повного виконання зобов`язань сторонами по договору. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 30 днів календарних днів до закінчення його дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про припинення дії договору. Сторони вправі розірвати договорів до закінчення терміну його дії шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного договору. 
На виконання умов договору № 1-4225/11-20 про організацію перевезень вантажів від 30.11.2020 ТОВ «Рейл Лоджистікс» надало ТОВ «Компанія Антаріус» послуги на загальну суму 77391679,16 грн. 
На підставі п. 3.1 договору сторонами підписані додатки до договору № 1-425/11-20 від 30.11.2020: №01 від 30.11.2020; № 02 від 30.12.2020; № 03 від 20.01.2021; № 04 від 25 червня, № 05 від 30 липня 2021 року; №06 від 17.08.2020; № 07 від 25.08.2021; №08 від 29.09.2021, № 11 від 30.11.2020.
Судами з`ясовано, що в період грудня 2020 року – травня 2022 року включно, відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг, Товариство надало Компанії послуги за договором на загальну суму 77391679,16 грн.
Акти приймання-передачі наданих послуг, крім акта № 03/22-П від 31.05.2022 на суму 788400,00 грн., погоджені та підписані Компанію без будь-яких зауважень до обсягів наданих послуг, акти скріплені підписом та печаткою відповідача. Акт №03/22-П від 31.05.2022 на суму 788400,00 грн. Компанією отримано 07.12.2023, проте не підписано.
Відповідач вважав зазначену суму 788400,00 грн. штрафними санкціями за наднормативний простій вагонів за травень 2022 року, який стався не з його вини, а в силу форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тому у Компанії відсутній обов`язок сплачувати зазначену суму.
Проте, за результатами оцінки умов договору, зокрема пункту 3.5, суди виснували, що плата за користування вагонами виконавця починаючи з 49-ї години знаходження вагонів на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження є складовою плати послуг виконавця за визначеним у договорі тарифом та не є мірою відповідальності замовника як помилково вважає останній.
Судами встановлено обставини направлення на адресу відповідача акта наданих послуг № 03/22-П від 31.05.2022 разом з вимогою від 23.11.2023 про сплату боргу за договором та їх отримання відповідачем.
У контексті не підписання Компанією акта наданих послуг № 03/22-П від 31.05.2022 суди звернули увагу на погоджені сторонами умови договору щодо наслідків такої поведінки замовника, зокрема:
– підпунктом 2.2.13 пункту 2.2 договору на замовника покладено обов`язок у терміни, встановлені договором, підписувати та повертати виконавцю акти наданих послуг та звірки взаєморозрахунків за фактично надані послуги та інші документи, які потребують підпис замовника. У випадку несвоєчасного повернення замовником (протягом 3 (трьох) робочих днів з дати одержання від виконавця) на адресу виконавця затвердженого (підписаного) акта наданих послуг і/або без додатка документів, акт наданих послуг виконавця вважається прийнятим замовником без будь-яких зауважень і заперечень;
– відповідно до пункту 3.7 договору за фактом знаходження вагонів на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження, виконавець за звітний період направляє замовникові акт наданих послуг з наведеним у ньому обліком часу простою вагонів і нарахованої плати. Замовник зобов`язаний розглянути, підписати й повернути акт протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його одержання, а у випадку своєї незгоди надати мотивовану відмову. У випадку неповернення акта у встановлений договором термін або немотивованої відмови від підпису акта, акт вважається прийнятим замовником за принципом мовчазної згоди.
Надаючи оцінку запереченням відповідача про відсутність обов`язку з оплати частини заборгованості за договором в розмірі 869580,00 грн. у зв`язку з відмовою відповідача від договору з підстав порушення виконавцем його умов, судами у справі №908/691/24 з`ясовано, що зазначена заборгованість виникла у відповідача протягом грудня 2020 року – лютого 2022 року, що підтверджено актами виконаних робіт, підписаними сторонами договору без зауважень. Поряд з цим, основна частина суми у розмірі 841660,84 грн. відображена в акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2022, який підписано сторонами договору
При цьому акти приймання-передачі наданих послуг за договором містять інформацію про сторони, що його підписали, назву та обсяг наданих послуг, одиниці виміру, маршрут перевезення, номер вартість з ПДВ та загальну суму акту, тобто відповідає всім ознакам та містить всі необхідні реквізити первинного документу, а отже підтверджує обставини, викладені в такому акті.
За висновками судів, надання позивачем відповідачу послуг за договором та підписання відповідачем відповідних актів надання послуг без зауважень щодо обсягу та вартості наданих послуг призвело до виникнення у позивача як виконавця права на отримання від відповідача плати за фактично надані послуги, що передбачає в тому числі правомірне очікування виконавця (позивача) того, що замовник (відповідач) здійснить оплату вартості фактично наданих послуг, та включає виникнення у виконавця (позивача) відповідного економічного активу (дебіторської заборгованості на суму вартості наданих послуг), який був оформлений складеними без зауважень первинними документами (підписаними актами надання послуг). Часткова ж оплата послуг відповідачем (в більшій її частині) наданих послуг свідчить про підтвердження останнім факту їх отримання.
За узагальнюючим висновком судів, надані Товариством докази у їх сукупності підтверджують обставини виникнення у Компанії зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за договором, що за одночасного встановлення обставин відсутності такої оплати є підставою для задоволення заявленого позову у повному обсязі.
Водночас, Компанія стверджувала, що до відзиву надала копію листа від 13.05.2022 № 13/05/22-01, яким повідомила Товариство про наступне: «…з Вашого боку були порушені положення договору від 30.11.2020 № 1-425/11-20 про організацію перевезень вантажів. Внаслідок цього були порушені умови доставки вантажів, відвантажених з 06.02.2022-23.02.2022, та не забезпечено вчасне їх перевезення до місця призначення. У зв`язку з тим, що споживач втратив інтерес до товару та припинив оплату, повідомляємо Вас про відмову ТОВ «КОМПАНІЯ АНТАРІУС» від виконання договору від 30.11.2020 № 1-425/11-20 про організацію перевезень вантажів у зв`язку з втратою економічного інтересу».
Суд першої інстанції не встановив відмінності у редакціях договору, наданих позивачем та відповідачем, зокрема, з посиланням на те, що відповідач не вказував які саме пункти договору на його думку змінено позивачем та як саме. Апеляційний суд відхилив доводи відповідача про фальсифікацію підписів на договорі, наданому позивачем, та у зв`язку з цим про неукладення ним договору у зазначеній редакції та про його недійсність.
Суди дійшли висновку, що відповідачем не доведено розірвання договору ані в односторонньому, ані в двосторонньому, ані в судовому поряду, у зв`язку із чим пункти договору щодо обов`язків виконавця, які відповідач вважає порушеними зі сторони позивача, а також щодо наявності у відповідача права на одностороннє розірвання договору, редакція яких різниться, не впливають на розгляд цього спору за недоведеності обставин фактичної реалізації такого права зі сторони замовника.
Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору про організацію перевезень вантажів №1-425/11-20 від 30.11.2020 у частині повної оплати наданих позивачем за цим договором послуг та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, судами у справі №908/691/24 задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 1657980,00 грн.
Позивачем у справі № 908/691/24 не заявлялася вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань. 
Оскільки рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025 у справі №908/691/24, яке набрало законної сили, підтверджено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги за договором № 1-4225/11-20 про організацію перевезень вантажів від 30.11.2020 за грудень 2020 року - лютий 2022 року на суму 869580,00 грн., позивач у справі №908/3868/25 на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України пред`явив до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 96559,12 грн. та інфляційні втрати в сумі 428212,90 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання за період з 01.04.2022 (дата відмови відповідача сплатити кошти) по 12.12.2025 (дата направлення вимоги про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних). 
За приписами ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. 
Згідно з правовими висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, дія положень статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на усі грошові правовідносини, якими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судами у справі №908/691/24, заборгованість за договором у розмірі 869580,00 грн. виникла у відповідача протягом грудня 2020 року – лютого 2022 року, що підтверджено актами виконаних робіт, підписаними сторонами договору без зауважень.
На вказану заборгованість позивачем нараховано 3% річних за період з 01.04.2022 по 12.12.2025 у сумі 96559,12 грн. та інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по листопад 2025 року в сумі 428212,90 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання.
Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат судом перевірені та визнані вірними. 
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідач не надав доказів оплати на користь позивача заборгованості в сумі 869580,00 грн.
Відповідач, як на підставу для звільнення від обов`язку сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних посилається на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. 
Відповідно до положень наведеної норми у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Разом із тим, вказана норма не поширюється на спірні правовідносини сторін, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла внаслідок надання позивачем відповідачу послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом на підставі договору про організацію перевезень вантажів № 1-425/11-20 від 30.11.2020. Сума заборгованості (основний борг) є передбачена договором плата виконавцю (позивачу) за надані послуги.
Позивач не є банківською установою, не є кредитодавцем (позикодавцем) у відносинах з відповідачем, тому положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не застосовуються до взаємовідносин між позивачем та відповідачем.
Щодо посилання відповідача на обмеження розрахунку 3% річних та інфляційних втрат трьохрічним строком для подання позову суд зауважує таке.
Відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у якій зроблено висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, зазначений висновок зроблений в контексті наявності такого правового інструменту як позовна давність. 
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). 
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. 
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. 
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». 
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. 
Поряд із цим Указом Президента України від 24..02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України. Цей стан триває до теперішнього часу. 
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022. 
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. 
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024 року, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився. 
Зупинення позовної давності було скасовано із набранням чинності Законом № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 підсумувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. 
Виходячи з вищенаведеного, строк позовної давності позивачем не пропущений, а період, за який позивач має право вимагати від відповідача сплати заборгованості (як основного зобов`язання), а також інфляційних втрат та 3% річних (як похідного від основного зобов`язання) не обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Враховуючи викладене, суд відхилив заперечення відповідача проти позову та задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 96559,12 грн. та інфляційні втрати в сумі 428212,90 грн.
Згідно з п. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява містить майнові вимоги та подана в 2025 році в системі «Електронний суд».
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн. 
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Таким чином, судовий збір за розгляд позовної заяви в даній справі про стягнення 524772,02 грн. складає 6297,26 грн. (524772,02 грн. х 1,5% х 0,8).
За розгляд позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 6297,26 грн. платіжною інструкцією до кредитового переказу коштів №26038 від 24.12.2025. Судовий збір зараховано до Державного бюджету України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 6297,26 грн. покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь позивача.
Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. заявлені позивачем як орієнтовні, тому суд не здійснює їх розподіл у даному судовому рішенні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 247, 250, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ АНТАРІУС» (69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 119, кв. 207, ідентифікаційний код 35888565) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» (03150, м.Київ, вул. Ділова, буд. 5, корпус 2, ідентифікаційний код 40637393) 3% річних у сумі 96559,12 грн. (дев`яносто шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 12 коп.), інфляційні втрати в сумі 428212,90 грн. (чотириста двадцять всім тисяч двісті дванадцять грн. 90 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі  6297,26 грн. (шість тисяч двісті дев`яносто сім грн. 26 коп.). 
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. У зв`язку з перебуванням судді на навчанні в період з 23.02.2026 по 27.02.2026 судове рішення складено 02.03.2026. 

Суддя М.В. Мірошниченко