КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року м. Київ справа №320/16030/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД (адреса: 03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 14А, код ЄДРПОУ 21584985) до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, код ЄДРПОУ 26345558) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
встановив:
Суть спору та процесуальні дії у справі.
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якому просило суд:
1) визнати протиправними та скасувати пункт 1 та абзац перший пункт 5 “Містобудівні умови та обмеження” Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний №15 від 11.01.2023, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2023 №15;
2) зобов`язати відповідача внести зміни до Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний №15 від 11.01.2023, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2023 №15, шляхом викладення пункту 1 (Гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах) розділу “Містобудівні умови та обмеження” в наступній редакції: “Гранично допустима висота об`єкта проектування h=82,6 м (відповідно до містобудівної документації, заяв ТОВ ВКФ “Сервісшина” ЛТД від 30.11.2021 №61, від 31.01.2023 №31-01/02-23, від 08.03.2023 №03-01 та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2022 у справі №640/4933/22 про визнання протиправним та скасування рішення за зобов`язання вчинити певні дії. Остаточну висоту визначити проектною документацією, розробленою згідно із вимогами будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування та забудова територій”, ДБН В.2.2-15:2019 “Житлові будинки. Основні положення”, ДБН В.1.1.7-2016 “Пожежна безпека об`єктів будівництва”)”;
3) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке затверджене наказом від 01.03.2023 №116 про відмову позивачу у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень;
4) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке затверджене наказом від 22.03.2023 №164 про відмову позивачу внесенні змін до містобудівних умов та обмежень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025, позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД задоволено повністю.
У подальшому, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року касаційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 320/16030/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
13.01.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 11.12.2025 № 320/16030/23/43687/25 надійшли матеріали адміністративної справи №320/16030/23.
13.01.2026 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 прийнято адміністративну справу до провадження. Постановлено розгляд справи проводити суддею Вісьтак М. Я. одноособово у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Суд запропонував сторонам у справі надати додаткові пояснення щодо предмету спору.
26.01.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду відповідачем скеровано довідку (витяг) з містобудівного кадастру з позначенням історичних ареалів за адресою: м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 14-А, на виконання вимог ухвали.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 постановлено витребувати за власною ініціативою у Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма “СЕРВІСШИНА” ЛТД належні докази на підтвердження наявності у архітектора Григорової Т.Г. чинного станом на 26.03.2026 року кваліфікаційного сертифіката архітектора.
27.03.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма “СЕРВІСШИНА” ЛТД скерував доповнення до додаткових пояснень.
01.04.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду скеровано заперечення представника відповідача про долучення доказів.
Щодо поданого позивачем висновку, підписаному сертифікованим експертом Григоровою Т.Г. та заперечення представника відповідача про долучення доказів.
Проаналізувавши висновок за підписом сертифікованого експерта Григорової Т.Г. від 15.12.2025 щодо містобудівних умов забудови земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А, суд, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження його змісту, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено вище, що 07.06.2016 р. архітектору Григоровій Т.Г. було видано Кваліфікаційний сертифікат архітектора нового зразка (серія АА № 003007). 
Відповідно до Свідоцтва від 28.05.2021 р. № 3810 ОСОБА_1 пройшла підвищення кваліфікації архітектора. 
Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини 17 статті 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV строк дії кваліфікаційного сертифіката для осіб, які не мають перерви в роботі за фахом понад три роки та підвищують кваліфікацію відповідно до законодавства не рідше ніж один раз на п`ять років, не обмежується. 
Таким чином наступне підвищення кваліфікації для даного архітектора передбачено в травні 2026 року. 
Враховуючи викладене, наданий суду кваліфікований сертифікат архітектора (підтверджується відомостями з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва) є чинним, а Григорова Т.Г. має статус чинного кваліфікованого архітектора.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 110 Кодексу Адміністративного судочинства України, що передбачає вимоги до висновку експерта, у частині сьомій указаної статті має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом – також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 квітня 2024 року у справі №420/5521/19 вказав: 
«…48. Відповідно до абзацу 10 частини другої пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 N 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. 
49. В описовій та мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 30 жовтня 2023 року П`ятий апеляційний адміністративний суд не з`ясував відповідно до вимог частини шостої статті 104 КАС України, чи попереджався експерт Найдьонов І.В. про те, що висновок готується для подання до суду та те, що він як експерт Документ сформований в системі «Електронний суд» 31.03.2026 5 обізнаний про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку. 
50. Зазначене недотримання судом апеляційного інстанції вимог частини шостої статті 104 КАС України щодо перевірки попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України, не є формальним порушенням норм процесуального закону, оскільки КАС України визначає це обов`язковою вимогою, від якої залежить допустимість чи недопустимість висновку як доказу. 
51. Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснив оцінку підготовленого експертом Найдьоновим І.В. висновку техніко-будівельного дослідження без перевірки допустимості цього доказу».
Натомість, висновок за підписом сертифікованого експерта Григорової Т.Г. від 15.12.2025 не містить цього обов`язкового реквізиту висновку експерта відповідно до приписів статті 110 Кодексу Адміністративного судочинства України, а отже не може бути взятий судом до уваги, як допустимий.
Аргументи сторін.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Київської міської ради від 18.03.2004 № 125/1335 затверджено проєкт відведення ТОВ ВКФ “Сервісшина” ЛТД земельної ділянки по вул. Кудряшова, 14-А у Солом`янському районі м. Києва для реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під торговельні та складські будівлі і споруди з подальшою експлуатацією та обслуговуванням, а також передано цю земельну ділянку в довгострокову оренду. На підставі зазначеного рішення 01.07.2004 між Київською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3874 га, який у подальшому поновлено договором від 05.04.2016 строком на 10 років. Право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:143:0003 зареєстровано за позивачем 05.04.2016. У позові вказано, що за час користування земельною ділянкою позивач набув право власності на розташоване на ній нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А. Позивач зазначив, що, маючи намір здійснити реконструкцію належного йому об`єкта нерухомості, 30.11.2021 звернувся до Департаменту містобудування та архітектури із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва: “Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А”, із визначенням граничної висоти будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації. У зв`язку з відмовою відповідача у наданні таких містобудівних умов та обмежень позивач звернувся до суду, і рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 640/4933/22, яке набрало законної сили 20.11.2022, відповідача було зобов`язано надати позивачу містобудівні умови та обмеження із визначенням граничної висоти будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації. На виконання вказаного судового рішення відповідачем видано містобудівні умови та обмеження, затверджені наказом від 11.01.2023 № 15, у пункті 1 яких визначено гранично допустиму висотність будівель, будівель та споруд 44,9 м. Позивач вважає, що така висотність не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та безпідставно обмежує його право на реалізацію намірів забудови. На думку позивача, у зоні запланованого будівництва допустимою є гранична висотність з абсолютною відміткою найвищої точки будинку 221,40 м та найвищої точки крана 223,90 м у Балтійській системі висот. На підтвердження своєї позиції позивач послався на Генеральний план міста Києва та проєкт планування його приміської зони, затверджені рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, зазначаючи, що вони не містять конкретно для спірної ділянки обмеження граничної висоти забудови, на яке послався відповідач. Також позивач вказав, що наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва” не визначає гранично допустиму висотність об`єктів будівництва, зокрема і щодо земельної ділянки по вул. Кудряшова, 14-А. З огляду на це, позивач 31.01.2023 звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до містобудівних умов та обмежень в частині зміни гранично допустимої висоти об`єкта до 82,60 м. Наказом від 01.03.2023 № 116 відповідач затвердив відмову у внесенні таких змін, посилаючись на частину четверту статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, а саме на неподання документів, необхідних для прийняття рішення. Позивач зазначив, що надалі отримав від КП Міжнародний аеропорт “Київ” (Жуляни) оцінку експлуатанта аеродрому від 07.02.2023 № 7.4.1-24-8, відповідно до якої об`єкт з абсолютною відміткою верху 221,40 м та абсолютною відміткою крана 223,90 м не порушує встановлених критеріїв та не впливатиме на засоби зв`язку, навігації і спостереження. Із урахуванням цього 08.03.2023 позивач повторно подав заяву про внесення змін до містобудівних умов та обмежень, однак наказом від 22.03.2023 № 164 відповідач повторно відмовив у внесенні змін із тих самих підстав. Позивач вважає, що пункт 1 та абзац перший пункту 5 містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023, а також рішення відповідача про відмову у внесенні до них змін, є протиправними, оскільки не відповідають вимогам містобудівного законодавства, безпідставно обмежують право позивача на забудову земельної ділянки та реалізацію намірів реконструкції належного йому об`єкта нерухомості. Також позивач стверджує, що спірний об`єкт проектування не знаходиться в межах центрального історичного ареалу, а тому відповідні посилання відповідача є необґрунтованими.
Окрім цього, 04.02.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду сторона позивача скерувала додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що надані відповідачем довідки (витяги) з містобудівного кадастру від 02.06.2023 та 26.01.2026 не підтверджують належними та допустимими доказами факт розташування спірної земельної ділянки в межах історичного ареалу м. Києва. Позивач звернув увагу, що ці документи не дають чіткої відповіді щодо підстав та джерел відомостей, покладених в їх основу, а також викликають сумніви щодо відповідності їх форми та змісту вимогам містобудівного законодавства, оскільки йдеться про довідку (витяг) з містобудівного кадастру, а не про містобудівну документацію на місцевому рівні, на підставі якої згідно з частиною третьою статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” мають надаватися містобудівні умови та обмеження. Позивач також зазначив, що під час прийняття оскаржуваних містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023, а також рішень про відмову у внесенні до них змін, відповідач не посилався ані на Генеральний план м. Києва, ані на історико-архітектурний опорний план як складову Генерального плану, а відповідні аргументи почав наводити лише після подання позову. На думку позивача, це свідчить про непослідовність правової позиції відповідача та про відсутність належного обґрунтування спірних обмежень саме на момент їх встановлення. Крім того, позивач наголосив, що чинний Генеральний план м. Києва не містить чітких описових меж історичного ареалу з прив`язкою до конкретних вулиць і точок, а містить лише графічні матеріали, з яких можна лише припускати входження спірної ділянки до меж історичного ареалу. При цьому, навіть у разі такого входження, необхідно окремо встановлювати, чи відноситься земельна ділянка до зон регулювання забудови, визначених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, оскільки саме перебування в таких зонах може впливати на висотні обмеження. Позивач вказав, що вул. Кудряшова (нова назва – вул. Мокра) у переліку таких зон не зазначена. У додаткових поясненнях позивач також послався на правову позицію Верховного Суду про необхідність достовірного встановлення, чи розташована спірна земельна ділянка в межах історичного ареалу м. Києва, а в разі позитивної відповіді, чи входить вона до зон регулювання забудови. З метою підтвердження своєї позиції позивач подав експертний висновок сертифікованого архітектора від 15.12.2025, згідно з яким спірна земельна ділянка хоча й може графічно потрапляти до зони історичних ареалів, однак знаходиться поза межами І-ІІІ категорій охоронюваних зон регулювання забудови та поза межами центральної планувальної зони міста Києва, а відтак обмеження щодо висотності забудови для неї відсутні. Також позивач зазначив, що відповідно до висновків у сфері авіаційної безпеки та наданого експертного висновку гранична висота об`єкта 82,6 м не суперечить вимогам Державіаслужби та не порушує критеріїв безпеки польотів. Окремо позивач наголосив, що умовна висота запроєктованого будинку становить 72,0 м і відповідає вимогам ДБН В.2.2-15:2019 та ДБН В.1.1-7:2016, тоді як гранична висота об`єкта 82,6 м визначається за найвищою точкою будівлі та сама по собі не свідчить про порушення будівельних норм. У підсумку позивач вважає, що надані відповідачем довідки з містобудівного кадастру не можуть бути достатнім доказом наявності обмежень щодо забудови спірної земельної ділянки, а тому висновок про розташування цієї ділянки в межах історичного ареалу та про наявність висотних обмежень є недоведеним.
Окрім цього, позивач долучив до матеріалів справи експертний висновок сертифікованого експерта-архітектора Т.Г. Григоренко (сертифікат АР № 000324).
Щодо позиції Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
23.06.2024 на адресу суду подано письмовий відзив, у якому свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовував тим, що вважає відмову відповідача у внесенні змін до спірних Містобудівних умов та обмежень відносно збільшення гранично допустимої висоти об`єкта будівництва до 82,60 метрів правомірною зважаючи на необхідність погодження проектної документації позивача та отримання дозволу на виконання будівельних робіт та перебування зони забудови в межах історичного ареалу.
Окрім цього, 04.02.2026 скеровано додаткові пояснення у справі.
Представник Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначив, що спірна земельна ділянка по вул. Кудряшова, 14-А у м. Києві розташована в межах історичного ареалу міста, що підтверджується Генеральним планом м. Києва, історико-архітектурним та історико-містобудівним опорними планами, довідкою (витягом) з містобудівного кадастру, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, а також наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599. Відповідач наголосив, що місто Київ включене до Списку історичних населених місць України, а тому в межах історичних ареалів діє спеціальний режим регулювання забудови, який передбачає обов`язковість отримання дозволів органів охорони культурної спадщини на проведення будівельних робіт, що прямо передбачено статтею 32 Закону України “Про охорону культурної спадщини”. Також відповідач зазначив, що відповідно до чинного Генерального плану м. Києва спірна земельна ділянка розташована у Центральній планувальній зоні, для якої встановлено обмеження висоти забудови не більше 27 метрів, що є пріоритетним обмеженням порівняно з нормами державних будівельних норм. На думку відповідача, видані містобудівні умови та обмеження із визначенням граничної висоти 44,9 м відповідають вимогам містобудівної документації та передбачають можливість забудови з більшою висотою, ніж прямо встановлено Генеральним планом. Водночас запропонована позивачем висота 82,6 м не відповідає містобудівній документації на місцевому рівні та суперечить вимогам Генерального плану. Відповідач також звернув увагу, що позивач сам у своїй заяві від 30.11.2021 просив визначити граничну висоту будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації, а тому Департамент, встановивши відповідні параметри у МУО, діяв у межах наданих повноважень та на виконання судового рішення. Крім того, відповідач зазначив, що оцінка експлуатанта аеродрому (КП МА “Київ” (Жуляни)) не є містобудівною документацією у розумінні Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та не може визначати допустиму висоту забудови, оскільки підтверджує лише відсутність загрози безпеці польотів і не скасовує вимог містобудівної документації та законодавства у сфері охорони культурної спадщини. З урахуванням викладеного відповідач вважає, що спірні містобудівні умови та обмеження відповідають вимогам чинного законодавства, а підстави для внесення змін до них відсутні, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Щодо доводів позивача про недостовірність та недопустимість довідки (витягу) з містобудівного кадастру відповідач зазначив, що така довідка надана Департаментом на виконання ухвали суду від 20.01.2026, якою було витребувано інформацію щодо входження спірної земельної ділянки до меж історичних ареалів м. Києва. Відповідач наголосив, що містобудівний кадастр відповідно до статті 22 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є офіційною системою зберігання та використання геопросторових даних про територію, яка ведеться уповноваженими органами містобудування та архітектури, до яких належить і Департамент. Отже, довідка з містобудівного кадастру є належним джерелом інформації про планувальні обмеження території. Крім того, на думку відповідача, наведені у довідці відомості узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.12.2025, відповідно до яких межі історичних ареалів визначаються, зокрема, на підставі графічних матеріалів історико-архітектурного та історико-містобудівного опорних планів у складі Генерального плану м. Києва, і спірна земельна ділянка може входити до таких меж. У зв`язку з цим відповідач вважає, що довідка з містобудівного кадастру лише підтверджує вже встановлені обставини та не спростована позивачем належними доказами.
Встановлені судом фактичні обставини справи.
18.03.2004 Київською міською радою було затверджено рішення №125/1335 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею, відповідно до пункту 41 якого затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ “Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД для реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під торгівельні та складські будівля і споруди з подальшою експлуатацією та обслуговуванням за адресою: вул. Кудряшова, 14-а у Солом`янському районі м. Києва.
Пунктом 41 рішення Київської міської ради від 18.03.2004 №125/1335 визначено передати позивачу за умови виконання п.41.1 цього рішення, у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,39 га для реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під торгівельні та складські будівлі і споруди з подальшою експлуатацією та обслуговуванням по вул. Кудряшова, 14-а у Солом`янському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.
01.07.2004 між позивачем та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець на підставі п.41 рішення Київської міської ради від 18.03.2004 №125/1335 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку площею 0,3874 га за адресою: вул. Кудряшова, 14-а у Солом`янському районі м. Києва з цільовим призначенням - для реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під торгівельні та складські будівлі і споруди з подальшою експлуатацією та обслуговуванням строком на 10 років.
Зазначений вище договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. 01.07.2004 та зареєстровано в реєстрі за №2-1666 і зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 15.04.2004 за №72-6-00175.
05 квітня 2016 року між Київською міською радою та позивачем було укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з яким договір оренди земельної ділянки від 01.07.2004 було поновлено на 10 років.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, - право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:143:0003 було зареєстровано за позивачем 05.04.2016.
Під час користування земельною ділянкою за адресою: вул. Кудряшова, 14-а у Солом`янському районі м. Києва позивач набув право власності на нерухоме майно на цій же земельній ділянці на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2014 у справі №755/3623/14-ц.
У зв`язку з наміром здійснити реконструкцію об`єкту нерухомого майна ТОВ “Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД звернулось 30.11.2021 до відповідача із заявою №61, в якій просило надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: “Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А”, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:143:0003 з проханням визначити у містобудівних умовах та обмеженнях граничну висоту будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації.
У зв`язку з відмовою відповідача у наданні зазначених вище містобудівних умов та обмежень позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суд міста Києва від 02.06.2022 по справі №640/4933/22, позовні вимоги ТОВ ВКФ “Сервісшина” ЛТД ухвалено:
-визнати протиправним рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке затверджене наказом від 14 грудня 2021 року № 1774 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: “Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: місто Київ, вулиця Кудряшова, 14-А”, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:72:143:0003;
-зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД (код ЄДРПОУ 21584985, 03035. м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 14-А) містобудівні умови та обмеження на підставі заяви від 30.11.2021 року № 61, яка подана через Центр надання адміністративних послуг від 30.11.2021 № 50382-006475377-013-16 та зареєстрована в Департаменті архітектури та містобудування виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вх. № 20419/0/7-1-21 від 01.12.2021, про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: “Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: місто Київ, вулиця Кудряшова, 14-А”, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:72:143:0003 з визначенням у містобудівних умовах та обмеженнях граничної висоти будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації.
На підставі зазначеного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2022 по справі №640/4933/33 та заяви позивача від 30.11.2021 №61 відповідачем було видано містобудівні умови та обмеження для проектування будівництва: Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ вул. Кудряшова, 14-А, які затверджені наказом відповідача від 11.01.2023 №15, реєстраційний № ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357.
У відповідності до пункту 1 Містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023 (гранично допустим висотність будинків, будівель та споруд у метрах) містить наступний зміст: 
“44.9 м (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 № 1427 “Питання використання приаеродромної території”, заяви Товариства з обмеженої“ відповідальністю виробнича-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД від 30.11.2021 №61; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 у справі №640/4933/22 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Остаточно висоту визначити проектною документацією, розробленою відповідно до вимог ДБН 15.2.2-12:2019 “Планування та забудова територій”, ДБН В.2.2-15:2019 “Житлові будинки Основні положення”, ДБН В. 1.1-7:2016 “Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги”, з урахуванням наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва”, із дотриманням нормативних побутових і протипожежних розривів забезпеченням нормативної інсоляції та освітленості приміщень об`єкта та суміжної забудови висновку щодо несучої здатності конструкцій та їх експлуатаційної придатності)”.
Встановлено, що позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни до п. 1 Розділу “Містобудівні умови та обмеження” містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023 в частині зміни гранично допустимої висоти об`єкта будівництва до 82,60 метрів, оскільки вказана обмежена гранично допустима висотність будинків будівель та споруд не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні відповідно до вимог ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та протиправно обмежує позивача у праві на реалізацію намірів забудови, листом від 31.01.2023 № 31-01/02-23 (реєстраційний номер Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва ZM01:7850:5361:8864:3034 від 31.01.2023)
01 березня 2023 року Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наказом №116 затвердив відмову ТОВ ВКФ “Сервісшина” ЛТД у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта реконструкції нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ, Солом`янський район, вулиця Кудряшова, 14-А, затверджених наказом Департаменту від 11.01.2023 № 15, реєстраційний номер ЄДЕССБМU01:4683-8214-1828-4357, з підстав того, що відмова у видачі містобудівних умов та обмежень будови земельної ділянки здійснена відповідно до частини четвертої статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, а саме: неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.
У Примітці до вказаної відмови відповідача зазначено, що відповідач відмовляє у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень у зв`язку з відсутністю зазначених намірів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень з урахуванням пам`ятко-охоронного законодавства на підставі наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних арештів м. Києва”, вказавши, що земельна ділянка потрапляє до території Центрального історичного ареалу та розташована поза межами зон охорони пам`яток.
Відповідно до Оцінки експлуатанта аеродрому “Київ” (Жуляни), наданої Комунальним підприємством “Міжнародний аеропорт Київ” (Жуляни) від 07.02.2023 № 7.4.1-24-8 встановлено, що об`єкт будівництва (реконструкція нежитлових будівель з паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А) з абсолютною відміткою найвищої точки 221,40 м та з абсолютною відміткою найвищої точки крану 223,90 м не порушує критеріїв першої групи, розміщується в межах поверхні обмеження перешкод внутрішньої горизонтальної поверхні та не впливатиме на засоби зв`язку, навігації та спостереження експлуатанта аеродрому державної авіації.
Відповідно до Висновку Державної авіаційної служби України, сформованого в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 07.02.2023 встановлено, що об`єкт не впливатиме на безпеку польотів повітряних суден, абсолютна відмітка об`єкту становить не 221,40 м.
08 березня 2023 року позивач повторно подав заяву № 03-01 реєстраційний номер Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва -_М01:4675:5007:8704:1762 від 09.03.2023) про внесення змін до Містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023 із вказаним вище обґрунтуванням, надавши копію вказаної Оцінки експлуатанта аеродрому.
22 березня 2023 року відповідач наказом від 22.03.2023 №164 повторно затвердив відмову позивачу у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта реконструкції нежитлових будівель А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ, Солом`янський район, вулиця Кудряшова, 14-А, затверджених наказом Департаменту від 11.01.2023 № 15, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4683--8214-1828-4357, з обґрунтуванням аналогічних підстав, зазначених у листі від 01.03.2023.
Довідка (витяг) з містобудівного кадастру була надана Департаментом на пряме виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду, якою у Відповідача було витребувано відомості про входження земельної ділянки за адресою: м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 14-А, кадастровий номер 8000000000:72:143:003 до меж історичних ареалів, відповідно до Генерального плану міста Києва
Відповідно до довідки (витягу) з містобудівного кадастру від 20.01.2026,а також довідки (витягу) з містобудівного кадастру від грудня 2021 року Департаменту містобудування та архітектури, спірна земельна ділянка, а саме за адресою: м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 14-А, кадастровий номер 8000000000:72:143:003, віднесена до території історичного ареалу м. Києва.
У матеріалах справи наявні: викопіювання з топографо-геодезичного плану, кадастровий план спірної земельної ділянки, фрагменти з містобудівного кадастру м. Києва, Історико-містобудівний опорний план, який міститься у складі Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, 
У матеріалах справи також наявний висновок за підписом сертифікованого експерта Григорової Т.Г. щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А. 
07.06.2016 архітектору ОСОБА_1 видано Кваліфікаційний сертифікат архітектора нового зразка (серія АА № 003007).
Відповідно до Свідоцтва від 28.05.2021 № 3810 ОСОБА_1 пройшла підвищення кваліфікації архітектора
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з виданими йому містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки (далі – МУО).
Релевантні джерела права, акти їхнього застосування, оцінка та висновки суду.
Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі – Закон № 3038-VI).
За визначеннями, що містяться в пунктах 4, 8 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI, замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Згідно з частиною 2 статті 5 Закону №3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій, про що зазначено у частині 1 статті 25 Закону №3038-VI.
Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них (частина 1 статті 16 Закону №3038-VI).
Пунктами 2, 3, 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Згідно з частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.
Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.
Відповідно до статті 6 Закону №3038-VI  управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Частиною п`ятою статті 24 Закону №3038-VI визначено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і Державному земельному кадастрах.
Згідно з Положенням про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 січня 2011 року №90, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Відповідно до пункту 6.43 вказаного Положення до завдань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відноситься надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури, здійснивши розгляд заяви про намір щодо забудови земельної ділянки, поданою фізичною або юридичною особою, наділений повноваженнями з надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.
Забудова територій врегульована статтею 26 Закону №3038-VI, згідно якої суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів (частина 2 цієї статті).
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації частина 4 статті 26 Закону № 3038-VI).
За правилами частини 5 статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об`єктів власниками або користувачами земельних ділянок розпочинається з отримання замовником або проектувальником вихідних даних.
Основними складовими вихідних даних, відповідно до частини 1 статті 29 Закону №3038-VI, є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Згідно з частинами 2-5 статті 29 Закону №3038-VI фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Містобудівні умови та обмеження містять:
1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта; 1-1) ідентифікатор об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів нового будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор об`єкта будівництва до видачі містобудівних умов та обмежень); 2) інформацію про замовника; 3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні; 4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах (з урахуванням обмежень використання приаеродромних територій, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України); 5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; 6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону); 7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд; 8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони, планувальні обмеження використання приаеродромних територій, встановлені відповідно до Повітряного кодексу України, зони, встановлені відповідно до законодавства за результатами визначення рівнів ризиків виникнення надзвичайних ситуацій, відображені у містобудівній документації); 9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.
Перелік зазначених умов є вичерпним.
Зміст наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності. Такі обмеження також стосуються встановлення додаткових вимог та обмежень для об`єктів будівництва в охоронних зонах пам`яток культурної спадщини та межах історичних ареалів населених місць.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 445/765/16-а, від 27.02.2019 у справі № 809/721/18, від 10.10.2019 у справі № 260/1499/18, від 20.02.2020 у справі № 813/52/13-а, від 14.02.2023 у справі № 640/24975/21.
Законом №3038-VI передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду (частина 8 статті 29 цього Закону).
Закон №3038-VI визначає умови внесення змін до містобудівних умов та обмежень, однак правові підстави для внесення змін до містобудівних умов та обмежень не конкретизує. Проте з аналізу його положень слідує, що правовою підставою внесення змін до містобудівних умов та обмежень може бути, зокрема, зміна намірів забудови, однак якщо ці зміни не суперечать вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Як вбачається з висновків, зроблених судом вище, оцінка відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації належить відповідним уповноваженим органами містобудування та архітектури.
Відтак, норму частини 8 статті 29 Закону №3038-VI слід розуміти так, що зміни до містобудівних умов та обмежень вносяться за заявою замовника органом, що надав містобудівні умови та обмеження, а у разі видачі містобудівних умов та обмежень, які не відповідають поданій заяві про їх видачу, та/або законодавству у сфері містобудування - за рішенням суду.
Як підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з наміром здійснити реконструкцію об`єкту нерухомого майна ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД звернулось 30.11.2021 до відповідача із заявою №61, в якій просило надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлових будівель літ.А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м.Київ вул. Кудряшова, 14-А», кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:143:0003 з проханням визначити у містобудівних умовах та обмеженнях граничну висоту будівлі відповідно до затвердженої містобудівної документації.
При цьому, вказані наміри позивача по забудові та використанні належної йому на праві користування земельної ділянки з моменту укладення договору оренди від 01.07.2004 та договору про поновлення договору оренди від 15.04.2016 не змінились, як і цільове призначення такої земельної ділянки. 
Надалі, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2022 у справі №640/4933/22 та заяви позивача від 30.11.2021 №61 відповідачем було видано містобудівні умови та обмеження для проектування будівництва: Реконструкція нежитлових будівель літ. А, Б, В під житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ вул. Кудряшова, 14-А, які затверджені наказом відповідача від 11.01.2023 №15, реєстраційний № ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, пункт 1 яких (гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах) містить наступний зміст: “ 44.9 м (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 № 1427 “Питання використання приаеродромної території”, заяви Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД від 30.11.2021 №61; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 у справі №640/4933/22 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Остаточно висоту визначити проектною документацією, розробленою відповідно до вимог ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування та забудова територій”, ДБН В.2.2-15:2019 “Житлові будинки Основні положення”, ДБН В. 1.1-7:2016 “Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги”, з урахуванням наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва”, із дотриманням нормативних побутових і протипожежних розривів забезпеченням нормативної інсоляції та освітленості приміщень об`єкта та суміжної забудови висновку щодо несучої здатності конструкцій та їх експлуатаційної придатності)”.
Відповідно до першого абзацу п. 5 Розділу “Містобудівні умови та обмеження” оскаржених містобудівних умов та обмежень - об`єкт проектування знаходиться в межах Центрального історичного ареалу (згідно з Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, та наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва”). Проектну документацію розробляти з урахуванням положень Закону України “Про охорону культурної спадщини”, постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318 “Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць”, наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 “Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва”.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується із встановленими відповідачем у МУО обмеженнями, зокрема щодо гранично допустимої висоти забудови, а також із висновком відповідача про розташування об`єкта проектування в межах Центрального історичного ареалу м. Києва.
З цією метою позивач звертався до відповідача із заявами про внесення змін до містобудівних умов та обмежень, однак за результатами їх розгляду відповідачем було прийнято рішення про відмову у внесенні відповідних змін, оформлені наказами від 01.03.2023 № 116 та від 22.03.2023 № 164.
Вважаючи такі рішення, а також окремі положення виданих містобудівних умов та обмежень протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Враховуючи викладене, для правильного вирішення спору суд вважає за необхідне встановити правовий режим спірної земельної ділянки, зокрема з`ясувати її розташування відносно меж історичного ареалу м. Києва та наявність підстав для застосування відповідних обмежень забудови.
Досліджуючи питання щодо розташування спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:143:0003 за адресою: вул. Кудряшова, 14-А у м. Києві відносно меж історичного ареалу м. Києва, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від -8.06.2000 № 1805-III (далі – Закон 1805-III), межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.
Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з частиною 3 статті 32 Закону 1805-III, з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць, вони заносяться до Списку історичних населених місць України.
Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України. Місто Київ внесено до Списку історичних населених місць України (міста і селища міського типу), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878.
На виконання Закону 1805-III постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №318 затверджено Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць (далі - Порядок №318).
Відповідно до пункту 4 Порядку №318 відповідальними за визначення меж та режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку № 318 передбачено, що межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів них населених місць.
Пунктом 10 Порядку № 318 закріплено, що історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування.
Згідно з частиною 1 статті 31 Закону №3038-VI проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником. 
Згідно із положеннями частини 6 статті 31 Закону №3038-VI проектна документація на будівництво об`єктів та зміни до неї не потребують погодження державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ та організацій, отримання будь-яких інших погоджень, узгоджень, висновків (у тому числі рішень архітектурно-містобудівної ради) тощо, не передбачених цим Законом.
Пунктом 9 частини 1 статті 6 Закону 1805-III встановлено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, зокрема, належить погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони.
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону 1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони.
Межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.
Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зони охорони приймається:
центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, - щодо зон охорони пам`яток національного значення, історико-культурних заповідників державного значення, історико-культурних заповідних територій;
органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо пам`яток місцевого значення; історико-культурних заповідників місцевого значення.
Режим використання зон охорони встановлює обмеження діяльності у використанні відповідної території (земель).
Порядок визначення меж і режимів використання зон охорони, затвердження науково-проектної документації та внесення змін до неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зміна визначених меж і режимів використання зон охорони здійснюється відповідно до цієї статті (ч. 1 ст. 32 Закону України “Про охорону культурної спадщини”).
Частиною 2 ст. 32 Закону Закону 1805-III вказано, що до визначення у встановленому порядку відповідно до частини першої цієї статті зон охорони межі зони охорони становлять:
у межах населених пунктів - 100 метрів від межі території пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території;
за межами населених пунктів - 300 метрів від межі території пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території.
У межах зон охорони забороняється проведення:
робіт з нового будівництва на відстані, меншій за суму подвійної висоти пам`ятки, що охороняється, та висоти запланованої новобудови;
будівельних робіт на існуючих об`єктах, якщо наслідком виконання таких робіт стане збільшення висотності такого об`єкта або збільшення більш як на 15 відсотків зовнішніх геометричних розмірів його фундаменту (крім територій пам`яток археології), або зменшення відстані від такого об`єкта до пам`ятки, що охороняється, понад граничний рівень, який визначається як подвійна сума висоти пам`ятки та висоти такого об`єкта.
Верховним Судом з приводу застосування положень статті 54 Конституції України, статей 1, 2, 5, 6, 32 та 35 Закону № 1805-III, а також Порядку № 318 висловлювалась правова позиція, зокрема і у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 640/8728/21. 
Зокрема Верховний Суд виснував, що: 
«… положення статті 32 Закону України “Про охорону культурної спадщини” у сукупності з положеннями Порядку № 318 у контексті виникнення спірних правовідносин у цій справі необхідно розуміти так:
- обов`язковість виконання вимог генерального плану населеного пункту, у складі якого виконано історико-містобудівний план із визначенням меж історичного ареалу цього населеного пункту, а отже і виконання цієї частини генерального плану, виникає у момент його затвердження;
- незатвердження науково-проектної документації з визначення меж історичного ареалу відповідно до статті 32 Закону України “Про охорону культурної спадщини” не зумовлює автоматично нечинності Генерального плану або його скасування, не нівелює вимоги законодавства стосовно обов`язковості цього документа і врахування його вимог під час провадження містобудівної діяльності;
- незатвердження науково-проектної документації із визначенням меж історичного ареалу відповідно до статті 32 Закону України “Про охорону культурної спадщини” не можуть скасовувати закріпленого на нормативному рівні правового статусу відповідної території як об`єкта культурної спадщини, виводити її з під державної охорони (охорони законом) й порушувати баланс інтересів, досягнутий при затвердженні Генерального плану міста Києва, який розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, є чинним і обов`язковим до виконання, надавати необґрунтовану перевагу приватним інтересам над громадським інтересом територіальної громади міста Києва до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, який визнається Україною згідно з домовленостями Сторін, досягнутими у Рамковій конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства;
- оскільки на час виникнення спірних правовідносин і прийняття рішення у справі Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року, у якому наявний історико-архітектурний опорний план (науково-проектна документація) з інформацію про зони охорони і межі історичного ареалу, є діючим, ніким не скасованим, а також враховуючи, що станом на час прийняття Генерального плану міста Києва, Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, який визначає процедуру розробки та затвердження зон охорони і меж історичного ареалу, не набув чинності, визначені у Генеральному плані міста Києва зони охорони і межі історичного ареалу м. Києва слід визнавати затвердженими й такі повинні враховуватись суб`єктами господарювання під час здійснення містобудівної діяльності;
- відповідно до імперативних вимог пункту 17 частини другої статті 5 Закону України “Про охорону культурної спадщини” будівельні та будь-які інші роботи в межах історичного ареалу населеного пункту не можуть здійснюватися без отримання дозволу від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини».
Суд зазначає, що Генеральний план міста Києва є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, яка затверджується Київською міською радою та не є науково-проектною документацією в розумінні положень статті 32 Закону № 1805-III та Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №318.
Генеральний план населеного пункту має обов`язковий характер для всіх суб`єктів містобудівної діяльності, а його вимоги підлягають не довільному тлумаченню, а неухильному дотриманню при розробленні містобудівної документації нижчого рівня, зокрема, детальних планів територій.
Позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі №380/873/22.
Так, згідно з частиною першої та чотирнадцятої статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Як наслідок, межі та режими використання історичного ареалу міста Києва визначені діючим Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.
Судом встановлено, що відповідно до довідки (витягу) з містобудівного кадастру від 01.06.2023 та від 26.01.2026, наданої Департаментом містобудування та архітектури, спірна земельна ділянка віднесена до території історичного ареалу м. Києва.
Водночас, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, зокрема графічні матеріали Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, у тому числі історико-містобудівного опорного плану як складової частини зазначеної містобудівної документації, суд встановив, що спірна земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А, кадастровий номер 8000000000:72:143:0003, розташована поза межами центральної частини історичного ареалу м. Києва та на периферії території, віднесеної до історичного ареалу.
При цьому, суд звертає увагу, що історико-містобудівний опорний план, як складова частина Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, містить межі історичного ядра міста, межі історичної частини міста, межі історичних ареалів, які визначені відповідно до умовних позначень історико-містобудівного опорного плану (том 2, а. с. 8).
Так, з позначень історико-містобудівного опорного плану чітко видно, що спірна земельна ділянка не входить в межі історичного ядра міста та межі історичної частини міста, а лише в межі історичних ареалів.
Також, історико-містобудівний опорний план, як складова частина Генерального плану міста Києва, містить відповідно до розпланувальної структури межі ядра центру, межі загальноміського центру, межі центральної розпланувальної зони, межі адміністративних районів та межу міста.
Суд, дослідивши умовні позначення та відповідно сам історико-містобудівний опорний план встановив, що спірна земельна ділянка не входить в межі ядра центру, межі загальноміського центру, межі центральної розпланувальної зони (том 2, а. с. 8).
Окрім цього, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів віднесення спірної земельної ділянки до зон регулювання забудови, визначених містобудівною документацією, зокрема зон І, ІІ або ІІІ категорій, які також визначені графічними матеріалами Генерального плану м. Києва, зокрема історико-містобудівним опорним планом.
Так в зоні регулювання забудови І категорії забороняється: - розміщення нових промислових підприємств, транспортних, складських та інших споруд, що створюють значні вантажні потоки забруднюють повітряний та водний басейни, вогне- та вибухонебезпечних об`єктів; будівництво нових будинків і споруд, що належать до категорій висотних та підвищено поверховості. В зоні регулювання забудови II категорії забороняється: - розміщення нових промислових підприємств, транспортних, складських та інших споруд, що створюють значні вантажні потоки забруднюють повітряний та водний басейни, вогне- та вибухонебезпечних об`єктів; будівництво нових будинків і споруд, що належать до категорії висотних та підвищено поверховості. В зоні регулювання забудови III категорії забороняється: -розміщеннянових промислових підприємств, транспортних, складських та інших споруд, що створюють значні вантажні потоки, забруднюють повітряний та водний басейни, вогне- та вибухонебезпечних об`єктів; - масова висотна забудова. Одночасно допускається: - будівництво будівель і споруд підвищеної поверховості та окремих висотних об`єктіву визначених місцях з перевіркою та визначенням масштабу висоти об`єкту шляхом макетування або іншими методами формування об`ємно-просторово композиції забудови на наступних стадіях проектування об`єктів.
Історико-містобудівним опорним планом чітко визначені зони регулювання, а саме зони регулювання першої, другої та третьої категорій. Однак, спірна земельна ділянка не входить в жодну з них.
Також, суд звертає увагу, що згідно із розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. № 979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 220 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії культури в м. Києві», а саме додатком 1 визначені межі історико-культурних заповідників і зон охороні пам`яток історії та культури на території м. Києва. Відповідно до розділу 2 цього Додатку визначені охоронні зони, а розділом 3 – зони регулювання забудови І-ІІІ категорій з переліком відповідних вулиць.
Суд наголошує, що відповідно до вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 р. № 979 вулиця Кудряшова не зазначена в переліку жодної із вказаних зон.
Відтак, відсутні підстави вважати, що до спірної земельної ділянки застосовуються спеціальні обмеження забудови, встановлені для таких зон, у тому числі щодо граничної висоти об`єктів будівництва.
Як вказував суд вище, згідно з підпунктом 5.18 пункту 5 Положення про Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.03.2018 р. № 381, завданнями Департаменту є погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація або виконання яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони у порядку, встановленому законодавством.
Отже, до повноважень Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належить погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, тобто містобудівної документації, але не проектної документації на будівництво об`єктів. У висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 22.09.2021 р. у справі № 640/3418/20, зазначено, що до повноважень Міністерства культури України належить саме погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, тобто містобудівної документації, а не проектної документації на будівництво об`єктів.
Таким чином, проектна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження іншими органами.
Зважаючи на викладене, вимога щодо зазначення в Містобудівних умовах та обмеженнях: «Погодити в органах охорони культурної спадщини проект архітектурних перетворень згідно з пунктом 9 частини першої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (за необхідності). Врахувати вимоги розділу 13 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» є протиправною та підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, є протиправним та підлягає скасуванню абзац перший пункт 5 розділу «Містобудівні умови та обмеження» (- межі історичних ареалів) Містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023 р.
Щодо граничної висоти забудови суд вказує наступне.
Відповідно до графічних матеріалів Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, зокрема функціонального зонування території (розділу 4 Графічна частина, пункт 02 Опорний план), земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А, кадастровий номер 8000000000:72:143:0003, розташована у межах території багатоповерхової житлової забудови.
Такий висновок судом зроблено на підставі дослідження відповідних графічних матеріалів Генерального плану, а саме Опорного плану Графічної частини Генерального плану м. Києва, який визначає функціональне призначення територій міста, з урахуванням їх умовних позначень та співставлення місця розташування спірної земельної ділянки з відповідною функціональною зоною. Зокрема віднесення територій до житлової забудови із розмежуванням садибної, мало та середньоповерхової, а також багатоповерхової забудови. 
Крім того, проект об`єкта будівництва Замовника за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 14-А, кадастровий номер: 8000000000:72:143:0003 відповідає ДБН В. 2.2-15:2019 “Житлові будинки. Основні положення” та ДБН В.1.1-7:2016 “Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги”, адже висота будинку (враховуючи п. 4.9 ДБН В.1.1-7:2016 щодо умовної висоти будинку в метрах) відповідає вимогам ДБН щодо умовної висоти до 73,5 м. включно. 
Так, ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» поширюється на проектування нових і реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення житлових будинків з умовною висотою до 73,5 м включно: одноквартирні та багатоквартирні, у тому числі спеціалізовані квартирні житлові будинки для осіб літнього віку і осіб з інвалідністю та гуртожитки.
Згідно п. 3.10 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги», умовна висота будинку - це висота, яка визначається різницею позначок найнижчого рівня проїзду (встановлення) пожежних авто драбин (автопідйомників) і підлоги верхнього поверху без урахування верхніх технічних поверхів, якщо на технічних поверхах розміщено лише інженерні обладнання та комунікації будинку (крім випадків, обумовлених у НД).
Відповідно до п. 4.9 Примітка 1. Н - значення умовної висоти будинку в метрах. Умовна висота житлових будинків, у яких на верхньому поверсі розташовані лише квартири у двох рівнях, визначається за позначкою нижнього рівня квартир, якщо вихід з квартир до загального коридору будинку (на сходову клітку) влаштовано лише на нижньому рівні квартир.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виданих містобудівних умовам та обмежень від 11.01.2023 за адресою: місто Київ, вулиця Кудряшова, будинок 14-А передбачено будівництво саме житлового комплексу з паркінгом.
Як наслідок, гранично допустима висотність відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» має бути до 73,5 м включно.
При цьому, враховуючи п. 3.10, 4.9 ДБН В.1.1-7:2016, з огляду на планування розташування на верхніх 25-26 поверхах об`єкту будівництва позивача квартир у два рівня, тобто умовна позначка 73,5 м = гранична допустима висота 82,6 м, що слідує з графічного зображення проекту висотності об`єкту будівництва.
В свою чергу, в проєкті висотності об`єкту зазначено, що абсолютна відмітка найвищої точки об`єкта в балтійській системі висот Н=221,4 метрів в розрізі дорівнює 82,6 м, що відповідає Висновкам Державіаслужби та не суперечить вимогам ДБН.
Так, як встановлено судом вище, відповідно до висновку Державіаслужби України щодо граничної висоти об`єктів на приаеродромній території (реєстраційний номер в ЄДЕССБ М Н01:4310-7105-6684-7575), житловий комплекс з паркінгом за адресою: м. Київ, Солом`янський район, вул. Кудряшова, буд. 14-А з абсолютною відміткою поверхні землі на ділянці будівництва в балтійській системі висот 138,8 метрів; абсолютною відміткою найвищої точки об`єкта в балтійській системі висот Н=221,4 метрів за відповідними географічними координатами (WGS-84) не впливатиме на безпеку польотів повітряних суден за першою та/або другою групою критеріїв. Гранична висота об`єкта Н=82,6 метрів. Об`єкт підлягає денному маркуванню/світлоогородженню.
Також, КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), який територіально знаходиться найближче до вказаного об`єкту будівництва, надав Оцінку експлуатанта аеродрому «Київ» (Жуляни) від 07.02.2023 № 7.4.1-24-8, відповідно до якої об`єкт будівництва з абсолютною відміткою верху 221,40 метрів та з абсолютною відміткою крану 223,90 метрів не порушує критеріїв першої групи. Об`єкт не виливатиме на засоби зв`язку, навігації та спостереження (як експлуатанта аеродрому державної авіації). Отже, з врахуванням безпеки польотів, відсутні нормативно-правові обмеження гранично-допустимої висотності забудови до висоти 223,90 м.
Зі змісту позовної заяви, судом встановлено, що житловий комплекс позивача запроектований на 26 поверхів, на останніх поверхах (це 25 і 26 поверхи) будуть розташовані двоповерхові квартири, із яких нижній (25-й поверх) буде мати висоту не вище 73.5 м. Це поверх, на який буде доступ пожежної драбини. 
Отже, проект об`єкта будівництва позивача відповідає ДБН В. 2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги», адже висота будинку (враховуючи п. 4.9 ДБН В. 1.1-7:2016 щодо умовної висоти будинку в метрах) відповідає вимогам ДБН щодо умовної висоти до 73.5 м. включно.
Відповідно, умовна висота будинку не перевищує допустимі нормативні показники, а гранична висота визначена відповідно до проєктної відмітки найвищої точки об`єкта.
Відтак, суд вважає встановленим, що:
- спірна земельна ділянка не відноситься до зон регулювання забудови І, ІІ та ІІІ категорій; 
- у межах цієї ділянки відсутні встановлені містобудівною документацією обмеження щодо граничної висоти забудови; 
- визначена гранична висота об`єкта у 82,6 м відповідає вимогам чинних державних будівельних норм, а також погоджена уповноваженим органом у сфері авіаційної безпеки. 
З огляду на наведене пункт 1 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023 р., де зазначено, що граничнодопустима висота об`єкту 44,9 м. є протиправним та підлягає скасуванню 
Також, враховуючи наведене, є правомірним внесення змін до Містобудівних умов та обмежень від 11.01.2023.
Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства України, повноваженнями по внесенню змін до оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень наділений виключно відповідач.
Водночас, оскільки внесення змін до Містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган влади, що їх надав, у тому числі, за рішенням суду, та враховуючи, що відповідач реалізував усі свої дискреційні повноваження щодо звернення позивача про внесення змін до Містобудівних умов та обмежень, - суд погоджується з доводами позивача про допустимість такого способу захисту як внесення змін до Містобудівних умов та обмежень.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що такий спонукаючий спосіб захисту, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним і ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Повноваження щодо надання містобудівних умов і обмежень (так само як внесення змін вже до діючих містобудівних умов та обмежень) чи надання мотивованої відмови у його їх наданні регламентовано положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Підстави, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі підстави відсутні, орган влади повинен надати містобудівні умови та обмеження або внести до них зміни. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати містобудівні умови та обмеження або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17, від 14 серпня 2019 року у справі № 0640/4434/18, від 12 вересня 2019 року у справі № 0640/4248/18, від 03.04.2020 № 640/18866/18, від 16.03.2021 № 640/565/19.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведе, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма “Сервісшина” ЛТД (адреса: 03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 14А, код ЄДРПОУ 21584985) до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, код ЄДРПОУ 26345558) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними та скасувати пункт 1 та абзац перший пункту 5 “Містобудівні умови та обмеження” Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний №15 від 11.01.2023, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2023 №15, зокрема:
«1. 44.9 м (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 р. № 1427 Питання використання приаеродромної території", заяви Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича-комерційна фірма «СЕРВІСШИНА» ЛТД від 30.11.2021 р. № 61 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 р. у справі № 640/4933/22 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Остаточно знсоту визначити проектною документацією, розробленою відповідно до вимог ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій», ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В. 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги», з урахуванням наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 р. № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва», із дотриманням нормативних побутових і протипожежних розривів, забезпеченням нормативної інсоляції та освітленості приміщень об`єкта та суміжної забудови, висновку щодо несучої здатності конструкцій та їх експлуатаційної придатності.)»;
«- межі історичних ареалів - Об`єкт проектування знаходиться в межах центрального історичного ареалу (згідно з Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 370/1804, та наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 р. № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва»). Проектну документацію розробляти з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. №318 «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць», наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 р. № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва». У разі необхідності отримати дозвіл на виконання будівельних робіт згідно законодавства. Погодити в органах охорони культурної спадщини проект архітектурних перетворень згідно з пунктом 9 частини 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (за необхідності). Врахувати вимоги розділу 13 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»;
3. Зобов`язати відповідача внести зміни до Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:4683-8214-1828-4357, реєстраційний №15 від 11.01.2023, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2023 №15, шляхом викладення пункту 1 (Гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах) розділу “Містобудівні умови та обмеження” в наступній редакції: “Гранично допустима висота об`єкта проектування h=82,6 м (відповідно до містобудівної документації, заяв ТОВ ВКФ “Сервісшина” ЛТД від 30.11.2021 №61, від 31.01.2023 №31-01/02-23, від 08.03.2023 №03-01 та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2022 у справі №640/4933/22 про визнання протиправним та скасування рішення за зобов`язання вчинити певні дії. Остаточну висоту визначити проектною документацією, розробленою згідно із вимогами будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування та забудова територій”, ДБН В.2.2-15:2019 “Житлові будинки. Основні положення”, ДБН В.1.1.7-2016 “Пожежна безпека об`єктів будівництва”)”.
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке затверджене наказом від 01 березня 2023 року №116 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «СЕРВІСШИНА» ЛТД (код ЄДРПОУ - 21584985, 3035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 14-А ) у внесені змін до містобудівних умов та обмежень.
5. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке затверджене наказом від 22 березня 2023 року № 164 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «СЕРВІСШИНА» ЛТД (код ЄДРПОУ - 21584985,3035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 14-А ) у внесені змін до містобудівних умов та обмежень.
6. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.