ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3583/26 Справа № 210/7451/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 210/7451/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О., 
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П. 
секретар судового засідання - Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 25 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2025 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`ю.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 20 липня 2004 року по 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в шахті ім. Артема (дільниця №4) гірничім робітником очісного вибою повний робочий день в підземних умовах. 
Робота у шкідливих умовах спричинила шкоду його здоров`ю, у зв`язку з рішення ЛЕК Української НДІ промислової медицини 25 червня 2025 року було встановлено професійне захворювання радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полі сегментарної дископатії з помірним вираженими синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу у поєднані з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів. 
По факту професійного захворювання було проведено розслідування, про що складено акт професійного захворювання від 12 серпня 2025 року. За висновком рішення експертної команди з оцінки повсякденного функціонування особи від 06 листопада 2025 року, їй було встановлено третю групу інвалідності і втрату працездатності в розмірі 65 %, безстроково.
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, остання позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, змушена приходити систематичні медичні обстеження профільних лікарів. 
З огляду на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 520 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 25 грудня 2025 рокупозов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» на користь ОСОБА_1 450 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» на користь держави судовий збір в сумі 4 500 грн. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, протягом роботи позивача у важких умовах праці, не вживав жодних заходів щодо вдосконалення та полегшення умов праці позивача, не виконував вимог норм ст. 13 Закону України «Про охорону праці», що призвело до втрати позивачем здоров`я, чим завдана моральна шкода.
Судом першої інстанції не враховано, що внаслідок втрати професійної працездатності, позивач став інвалідом, у зв`язку з чим не має змоги вести звичний спосіб життя, оскільки змушений постійно звертатися за допомогою, приймати ліки.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, некоректне зазначення коду ЄДРПОУ товариства, у зв`язку з чим уся кореспонденція, в тому числа у підсистему Електронний суд, направлялась іншій юридичній особі. Доступ до справи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» отримав в межах апеляційної інстанції після того, як апеляційний суд відсканував апеляційну скаргу позивача та завантажив до підсистеми Електронний суд, коректно вказавши код ЄДРПОУ відповідача.
Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Наголошує, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій та порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання. Крім іншого, не встановлено причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодовувати шкоду позивачу.
Апелянт вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з товариства на користь позивача не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та зазначена сума є явно завищеною та не має належного обґрунтування з урахуванням встановлених судом обставин справи.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача – залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що позивач з 20 липня 2004 року по 01 січня 2012 року працював гірником, дільниці №4 (очисної виїмки), ш. ім.. Артема, ШУ з підземного видобутку руди, ВАТ «Криворіжсталь», з 01 січня 2012 року по 10 грудня 2021 року працював гірником очисного забою, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, дільниці №1 (очисної виїмки), ш. ім.. Артема, ШУ з підземного видобутку руди, ГД ВАТ «Криворіжсталь`ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Згідно медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) Національного університету охорони здоров`я імені П.Л.Шупика відокремленого підрозділу «Науково-практичний медичний центр професійного захворювання Національного університету охорони здоров`я імені П.Л.Шупика» від 25 червня 2025 протокол №25/343 ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полі сегментарної дископатії з помірним вираженими синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу у поєднані з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів.
Відповідно до п.п. 17, 18, 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 серпня 2025 року, форми П-4, який затверджений т.в.о. начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці С.В.Бланк. 12 серпня 2025 року, встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи гірником очисного або. ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт по очисній виїмці корисних копалин, огляд виробки і приведення її у безпечний стан, планування грунту забою, прибирання, навантаження гірничої маси, скреперування гірничої маси, управління лебідками та іншими механізмами, участь у монтажі, демонтажі, перенесення обладнання, навантаження, розвантаження матеріалів і устаткування у гірничих виробках та ін. Під час виконання своїх трудових обов`язків (враховуючи професійний маршрут на підприємстві) на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори, такі як пил фібро генної дії, важкість праці, шум, мікроклімат, показники яких перевищували нормативні значення.
Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): важкість праці, величина статичного навантаження за зімну при утримання вантажу, докладання зусиль двома руками становила від 83 772 кг/с до 268 400 кг/с, при нормативному значенні 70 000 кг/с; періодичне перебування у незручній робочій позі 18,6-48 % зміни при допустимому до 25 %, у вимушеній робочій позі 27,4-28,6 % зміни при допустимому до 10 %; нахили тулуба (вимушені, більшість 30) – кількість за зміну 96-215 при нормативному значені 50- 100 разів.
Згідно Витягу з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 125/25/1950/В дата прийняття рішення 06 листопада 2025 року, номер рішення 125/25/1950/Р позивачу з 06 листопада 2025 року визначено третю групу інвалідності (п. 17.1.5, 17.1.6) та 65 % ступінь втрати працездатності з 12.08.2025 (п. 17.2.3, 17.2.4, 17.2.5).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Встановивши, що позивач  ОСОБА_1 втратив професійну працездатність внаслідок отримання професійного захворювання, у зв`язку з роботою на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах шкідливих виробничих факторів, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку щодо завдання позивачу  ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку з отриманим ним на виробництві відповідача професійним захворюванням, та обов`язку відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, оскільки саме останній є особою, винною в ушкодженні здоров`я позивача на виробництві, яке потягло за собою стійку втрату ним професійної працездатності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманам професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманам професійним захворюванням. 
В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 450 000 грн, суд виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, а саме 17 років 4 місяці, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що внесло істотні вимушені зміни у життєвих стосунках.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65 % та позивачу встановлено третю групу інвалідності, внаслідок чого не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (450 000 грн) не відповідає судовій критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.
Так, колегією суддів встановлено, що позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно звертатися за медичною допомогою, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.
При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Обмірковуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року в цивільній справі № 690/217/21, за якими суд касаційної інстанції погодився з аргументованими мотивами суду апеляційної інстанції про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого, який втратив внаслідок отриманих професійних захворювань професійну працездатність та отримав інвалідність.
Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65 % та третю групу інвалідності, що є наслідком праці позивача на підприємстві відповідача, час якої складає 17 років 4 місяці, та враховуючи те, втрата працездатності безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 450 000 грн до 520 000 грн, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику районних та апеляційних судів в аналогічних справах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аргументи апеляційної скарги відповідача про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із не направленням останньому кореспонденції, спростовуються матеріалами справи, а саме довідкою про доставку ухвали суду від 26 листопада 2025 року про відкриття провадження відповідачу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до його електронного кабінету у підсистемі Електронний суд (а.с. 35,36).
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65 % та третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів, враховуючи тривалий стаж роботи позивача на ПАТ «АрселоріМіттал Кривий Ріг» в шкідливих умовах праці, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 450 000 грн до 520 000 грн, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 520 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення. 
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 25 грудня 2025 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 450 000 гривень до 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень. 
Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, збільшивши цей розмір з 4 500 гривень до 5 200 (п`ять тисяч двісті) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий

Судді