ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/2166/25
Головуючий у першій інстанції – Чепурко В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/710/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягувати щомісячно з відповідача на її користь:
- аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
- аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу).
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони з 23.03.2023 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , 11.04.2024.
Зазначала, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці, а чоловік проходить військову службу. Останнім часом відповідач коштів на її утримання та утримання спільної дитини в необхідному обсязі не надає. 
Уважала, що у відповідача відсутні істотні обставини, які б могли впливати на виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини. Відповідач є військовослужбовцем, отримує достатнє грошове забезпечення для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі, що не менший за мінімальний рекомендований розмір, інші особи на його утриманні не перебувають. 
Наголошувала, що зважаючи на проживання дитини віком до трьох років разом з нею, відповідач має сплачувати аліменти і на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку. 

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.12.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 09.10.2025 і до досягнення їхньою донькою – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 у межах сум платежу за один місяць, за період з 09.10.2025 по 08.11.2025.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 645,97 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на її користь, наступним чином:
- на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття;
- на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.10.2025 і до досягнення донькою – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду в частині визначеного розміру аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивачки, є необґрунтованим.
Заявниця зазначає, що визначаючи аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки від доходів, суд обмежився формальним посиланням на наявність у відповідача матері, яка вважається непрацездатною, без дослідження будь-яких даних про розмір її доходів та доказів надання їй відповідачем грошової допомоги та її розміру, розміром доходів відповідача, оцінку впливу яких на розмір визначеної судом частки також в рішенні не наведено. 
За відсутності у позивачки роботи у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, остання вважає, що розмір аліментів на її утримання має становити 1/4 частку доходів відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.
Указує, що визначені рішенням районного суду аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки дорівнюють приблизно 16 667 грн щомісяця виходячи з того, що розмір його щомісячного грошового забезпечення становить приблизно 100 000 грн, і вважає, що ця сума є достатньою для утримання дитини і забезпечення її всім необхідним для гармонійного розвитку, оскільки більше ніж в шість з половиною разів перевищує прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у 2025 році (2 563 грн).
Зазначає, що аліменти на утримання дружини (позивачки) в розмірі 1/10 частки дорівнюють приблизно 10 000 грн щомісяця і ця сума, на думку відповідача, цілком достатня для утримання дружини, бо вона більше ніж в три рази перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році (3 028 грн). 
Наголошує, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини і дружини дотримався вимог ст. 182 СК України. 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача матері, яка є пенсіонером за віком, та яку в силу положень ч. 2 ст. 172, ч. 1 ст. 202 СК України він зобов`язаний утримувати, розмір отримуваного відповідачем щомісячного доходу, відсутність відомостей про стан здоров`я відповідача і його спільної з позивачкою дитини, зокрема й відсутність відомостей про наявність у них певних захворювань, які потребують лікування. 
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що з 23.03.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Новгород-Сіверським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5).
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.04.2024 Новгород-Сіверським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 4).
Позивачка наразі здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку. Сторони проживають разом, що ними не оспорюється.
Відповідач є військовослужбовцем, відповідно до посвідчення НОМЕР_3 від 14.11.2023 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни — учасників бойових дій (а.с. 62 зворот).
За даними з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 15.04.2026 ОСОБА_2 отримував виплати як військовослужбовець від НОМЕР_4 , загальний розмір яких з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року становить 1 318 227,08 грн. Також у груді 2025 року ним отримано дохід від продажу нерухомого майна в сумі 150 000 грн.
За даними з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 15.04.2026 ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року отримувала соціальні виплати у розмірі 860 грн щомісяця та аліменти. У серпні 2025 року позивачкою отримано дохід від продажу рухомого майна в сумі 100 000 грн.
З виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приват Банк» за період з 13.04.2024 по 29.10.2025 вбачається, що останнім здійснюються перерахування коштів на картковий рахунок своєї дружини - ОСОБА_1 , при цьому з червня 2025 року - з призначенням платежів аліменти та сплата для утримання дитини (а.с. 20-23).
Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 01.09.2020 № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 мати відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером , отримує пенсію за віком довічно (а.с. 17, 18).
Батько відповідача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть від 23.07.2019 серії НОМЕР_7 (а.с. 17, 19). 

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).
Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі ст. 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом (ст. 154 СК України).
Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За своєю суттю аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
Положеннями частини другої статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно частини четвертої статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Тому суд першої інстанції задовольняючи позов, дійшов правильного висновку про те, що законом встановлено обов`язок відповідача як батька утримувати свою дитину, останній працездатного віку, а визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду в частині визначеного розміру аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивачки, є необґрунтованим не заслуговує на увагу.
Так, посилання районного суду на наявність у відповідача матері, яка є пенсіонером за віком, є лише одним з чинників, якими керувався суд при визначені розміру аліментів. 
Районний судом враховано розмір доходів відповідача, а саме те, що він отримує грошове забезпечення, середній розмір якого у 2025 році становив 109 852,26 грн на місяць.
Таким чином, визначені до стягнення аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки дорівнюють близько 18 308 грн щомісяця, а аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 частки - 10 985,23 грн. 
Апеляційний суд уважає, цю суму достатньою для утримання дитини та дружини. Так, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що у 2025 році становив 2 563 грн, а у 2026 році становить 2 817 грн. Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році становив 3 028 грн, а у 2026 році становить 3 328 грн. Таким чином, зважаючи на дохід відповідача, розмір стягнутих судом аліментів значно перевищує встановлений законодавством рекомендований розмір. 
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або неправильного застосування норм матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.12.2025 – без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко