Справа № 243/148/26
Провадження № 2/243/517/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.
за участю:
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник позивача, адвокат Пономаренко Вікторія Геннадіївна, до Горлівської міської ради про визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник позивача, адвокат Пономаренко Вікторія Геннадіївна, до Горлівської міської ради про визнання права власності.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., жилою площею – 35,6 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2008 №3307 посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Полєжаєвою Г.М. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.06.2008 року, за реєстровим № 39853. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на тимчасово окупованій території. Під час тимчасової окупації території України документи на вказану квартиру втрачені. Згідно з відповіддю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 40722/49596-26-25/15.1 від 17.12.2025 року, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Горлівського міського нотаріального округу Полєжаєвою Г.М. припинена з 06.04.2015. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Полєжаєвої Г.М., у тому числі за 2008 рік, до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, інформація про місцезнаходження та стан збереження архіву наразі відсутня. На теперішній час отримати дублікат договору купівлі-продажу, підтверджуючий право власності на вищезазначену квартиру позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що м. Горлівка Донецької області з 07.04.2014 визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 2 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує. Таким чином, у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на квартиру, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з чим, просить визнати за позивачем право власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., жилою площею – 35,6 кв.м.
Позивач  ОСОБА_1 та його представник, адвокат Пономаренко В.Г. будучи належним чином повідомленими про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали. 
Представник відповідача Горлівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог на адресу суду від відповідача не надходило.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2008 посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Полєжаєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3307 слідує, що  ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, розмір жилої площі становить 35,6 кв.м, загальної корисної площі 47,1 кв.м. 
Згідно копії технічного паспорту, квартира АДРЕСА_2 , має технічні характеристики: розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 35,6 кв.м., у тому числі 1 кімната 14,3 кв.м., 2 кімната 21,3 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,2 кв.м., коридору 3,9 кв.м. Площа квартири 47,1 кв.м.
Згідно довідки від 23.03.2022 № 7726-5000510944 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування:  АДРЕСА_3 .
Згідно з відповіддю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 40722/49596-26-25/15.1 від 17.12.2025 року, приватна нотаріальна діяльність ОСОБА_3 по Горлівському міському нотаріальному округу припинена з 06.04.2015. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Полєжаєвої Г.М., у тому числі за 2008 рік, до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, інформація про місцезнаходження та стан збереження архіву наразі відсутня.
З витягу з Державного реєстру речових прав та відповідь № 2302972 від 03.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що за позивачем  ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .
Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.
Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
Предметом даного спору є позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., жилою площею – 35,6 кв.м. згідно ст. 392 ЦК України, які обґрунтовані втратою документів, що підтверджують право власності позивача на квартиру, а саме договору купівлі-продажу квартири.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання.
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18.
Як встановлено судом в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відповідач ставить під сумнів наявність права власника на означене нерухоме майно, не вбачається наявності факту відмови, невизнання або його оспорювання, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на підтвердження такого права. Позов також не містить жодної вимоги до Горлівської міської ради.
Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні відомості про об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер відомостей про речове право 58557896, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3086829114060, що підтверджується відповіддю № 2302972 від 03.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав № 413434082 від 14.02.2025 року, тобто право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем.
Суд зазначає, що в контексті ст. 392 ЦК України необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.
Таким чином, позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу.
При цьому, обставини втрати правовстановлюючого документу також не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки, як встановлено, позивачем не доведено, що останній не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність оригіналу зазначеного документу, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., жилою площею – 35,6 кв.м., у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав як власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність (втрата) правовстановлюючого документа перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.
Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов  ОСОБА_1  не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.
Отже, оскільки судом відмовлено позивачу в задоволені позову в повному обсязі, а тому і стягнення витрат по сплаті судового збору за подання позивачем вказаного позову до суду, також задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 392 ЦК України , ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник позивача, адвокат Пономаренко Вікторія Геннадіївна, до Горлівської міської ради про визнання права власності – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 15.04.2026.

Суддя І.Ю. Фалін