ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року	справа № 380/23766/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом від 31.10.2025 №48, Комісії з надання та оформлення відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), яким відмовлено ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 29.10.2025 року та додані до неї документи;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення: зобов`язати відповідача подати до суду письмовий звіт про виконання у 10-денний строк з дня набрання рішенням законної сили (ст. 382 КАС України).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він є військовозобов`язаним та належним чином перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). З метою реалізації свого права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 29.10.2025 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою та пакетом підтверджуючих документів. Підставою для надання відстрочки позивач вказав пункт 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він є здобувачем вищої освіти (освітньо-кваліфікаційний рівень — професійний бакалавр) першого курсу дуальної форми навчання за спеціальністю «Бізнес адміністрація» у Коледжі туризму м. Благоєвград (Республіка Болгарія). На підтвердження факту навчання позивач долучив до заяви офіційно перекладені українською мовою та нотаріально засвідчені копії договору про навчання, довідки з навчального закладу, студентського квитка та залікової книжки.
Незважаючи на надані документи, рішенням Комісії з надання та оформлення відстрочок, яке оформлене протоколом від 31.10.2025 року № 48 (про що позивача проінформовано повідомленням від 06.11.2025 року), йому було відмовлено у наданні відстрочки. Єдиною підставою для відмови відповідач вказав «неналежно подані документи», мотивуючи це відсутністю довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО), надання якої вимагається Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.
Позивач категорично не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважаючи його надміру формалізованим, непропорційним та протиправним. Він наголошує, що іноземні заклади освіти перебувають поза межами юрисдикції України, не є користувачами системи ЄДЕБО та об`єктивно позбавлені технічної і правової можливості генерувати довідки за українським зразком. На переконання позивача, підзаконний нормативно-правовий акт (Постанова КМУ № 560) не може звужувати, обмежувати чи скасовувати матеріальне право на відстрочку, яке прямо гарантоване Законом, виключно через неможливість дотримання процедурної форми, що зовсім не адаптована для осіб, які навчаються за кордоном. Відмова відповідача, на думку позивача, є свавільною та грубо порушує його конституційне право на освіту.
Ухвалою від 08 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
Судом встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у справі своєчасно доставлено до електронного кабінету відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у підсистемі «Електронний суд» 08.12.2025 року, що беззаперечно підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа. 
Отже, суб`єкт владних повноважень був належним чином повідомлений про розгляд даної адміністративної справи.
Проте, у встановлений судом процесуальний строк відповідач правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень чи заперечень щодо суті заявлених позовних вимог до суду не скерував, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив. 
Клопотань про продовження процесуального строку від відповідача також не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Водночас згідно з частиною 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. 
З огляду на вказані процесуальні норми та пасивну поведінку відповідача, суд здійснює розгляд справи на підставі доказів, долучених позивачем.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що засвідчується копією паспорта громадянина України. 
Відповідно до відомостей з електронного військово-облікового документа, сформованого в інформаційно-комунікаційній системі «Резерв+», позивач має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).
З матеріалів справи встановлено, що позивач є здобувачем вищої освіти в іноземному навчальному закладі. 
Так, відповідно до Договору зі студентом про навчання від 22.09.2025 року, укладеного між Коледжем туризму (місто Благоєвград, Республіка Болгарія) та ОСОБА_1 , останнього зараховано на навчання за спеціальністю «Бізнес адміністрація» на дуальну форму здобуття освіти. Згідно з умовами договору, тривалість навчання становить 3 роки (2025– 2028 рр.), а по завершенню навчання передбачено присвоєння освітньо-кваліфікаційного ступеня «Професійний бакалавр».
Факт зарахування та навчання позивача додатково підтверджується Довідкою Коледжу туризму м. Благоєвград № УО-184 від 16.10.2025 року, а також виданими на його ім`я студентською книжкою та студентським квитком. 
Суд констатує, що всі надані позивачем документи іноземного закладу освіти перекладені на українську мову, а справжність підпису перекладача належним чином засвідчена нотаріально, що відповідає вимогам законодавства щодо оформлення документів, виданих за кордоном.
З метою реалізації свого права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 26.10.2025 року позивач надіслав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 (засобами поштового зв`язку, цінним листом з описом вкладення) відповідну заяву. 
Правовою підставою у заяві було зазначено пункт 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивач долучив вищевказані нотаріально засвідчені копії документів від іноземного закладу освіти. 
Водночас, як визнає сам позивач у тексті позовної заяви, довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО) за встановленою формою, він до ТЦК та СП не надавав, обґрунтовуючи це відсутністю в іноземного навчального закладу доступу до українських державних електронних реєстрів.
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, Комісія з надання та оформлення відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла рішення, оформлене протоколом № 48 від 31.10.2025 року, яким відмовила ОСОБА_1 у наданні відстрочки.
06.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 сформував та направив на адресу позивача Повідомлення № 31/15789 про відмову у наданні відстрочки. 
Як встановлено зі змісту вказаного повідомлення, підставою для прийняття негативного рішення слугувало: «неналежно подані документи згідно з п. 1 ч. 3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560». 
Фактично, відмова суб`єкта владних повноважень ґрунтувалася виключно на відсутності у пакеті документів довідки з ЄДЕБО.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача та вважаючи його таким, що прийняте з надмірним формалізмом та порушує його законні права, позивач звернувся за судовим захистом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, визначаючи межі повноважень відповідача та перевіряючи правомірність прийнятого ним рішення, суд виходить із наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма закріплює базовий принцип законності в діяльності державних органів, згідно з яким суб`єкту владних повноважень дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Умови та порядок виконання військового обов`язку, а також підстави для звільнення чи відстрочки від призову визначаються спеціальним законодавством. 
Так, статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено вичерпний перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 вказаного Закону, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Водночас, суд звертає увагу, що наявність права на відстрочку не означає її автоматичного надання. Реалізація цього права потребує дотримання чітко визначеної процедури. 
Частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» прямо передбачено, що особливості ведення військового обліку, порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, а також порядок надання відстрочки від призову та її оформлення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Реалізуючи вказані делеговані повноваження, Кабінет Міністрів України постановою від 16.05.2024 № 560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок № 560). 
Вказаний нормативно-правовий акт є обов`язковим для виконання як громадянами, так і посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пунктом 58 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову військовозобов`язані особисто подають на ім`я голови комісії ТЦК та СП заяву за встановленою формою (додаток 4). 
До заяви обов`язково додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до Додатка 5 до Порядку № 560, для підтвердження права на відстрочку з підстав, визначених пунктом 1 частини 3 статті 23 Закону (здобувачі освіти), військовозобов`язаний повинен надати вичерпний та конкретно визначений документ, а саме: довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО) за формою, визначеною у додатку 9, або довідку закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що держава в особі Уряду встановила єдиний, безальтернативний та уніфікований механізм документального підтвердження статусу здобувача освіти. Метою запровадження такого єдиного документа (довідки з ЄДЕБО) є уникнення зловживань, підробки документів та забезпечення рівного підходу до всіх військовозобов`язаних.
Суд наголошує на тому, що Комісія з надання відстрочок при ТЦК та СП є спеціальним колегіальним органом суб`єкта владних повноважень, який у своїй діяльності обмежений рамками процедури, встановленої Порядком № 560. 
Державні органи виконавчої влади та органи військового управління не наділені правом на власний розсуд розширювати, звужувати, ігнорувати або змінювати вичерпний перелік документів, який імперативно затверджений нормативно-правовим актом вищої юридичної сили (постановою Кабінету Міністрів України).
Отже, Комісія відповідача не мала жодних законних повноважень приймати замість обов`язкової довідки з ЄДЕБО будь-які інші альтернативні документи (договори про навчання, студентські квитки, залікові книжки, довідки іноземних закладів освіти тощо), навіть за умови їх офіційного перекладу та нотаріального посвідчення. 
Більше того, прийняття таких документів всупереч прямому припису Додатка 5 до Порядку № 560 та задоволення на їх підставі заяви про відстрочку становило б пряме порушення частини 2 статті 19 Конституції України з боку самого суб`єкта владних повноважень.
Як встановлено судом у цьому випадку, позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки, однак не додав до неї документа, який вимагається чинним законодавством для підтвердження статусу здобувача освіти — довідки, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО).
Відповідно до вимог пункту 60 Порядку № 560, Комісія вивчає отриману заяву та підтвердні документи і оцінює законність підстав для надання відстрочки виключно на підставі поданого пакету. 
Оскільки позивач не надав повного та належного пакету документів, визначеного нормативним актом, у Комісії були об`єктивно відсутні правові підстави для ухвалення рішення про надання відстрочки. 
За таких обставин, відповідач діяв обґрунтовано, добросовісно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, коли протокольним рішенням від 31.10.2025 року № 48 відмовив ОСОБА_1 у наданні відстрочки саме з підстави «неналежно подані документи».
Щодо доводів позивача про те, що іноземні навчальні заклади (зокрема, Коледж туризму м. Благоєвград) не мають доступу до ЄДЕБО, не є її користувачами, і тому він з об`єктивних, незалежних від нього причин позбавлений можливості надати таку довідку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Завданням адміністративного суду у цій справі є перевірка правомірності конкретного індивідуального акта (рішення) суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття. На момент розгляду заяви позивача (жовтень 2025 року) відповідач керувався чинним та легітимним Порядком № 560, який не містить жодних винятків, застережень або окремого (альтернативного) переліку документів для осіб, які навчаються в іноземних закладах освіти.
Можливі недоліки нормативного регулювання, наявність правових прогалин або відсутність у Порядку № 560 механізму підтвердження навчання за кордоном не можуть автоматично слугувати підставою для визнання протиправним рішення ТЦК та СП, якщо це рішення прийнято у відповідності до чинної на той момент норми права. 
ТЦК та СП не має компетенції самостійно доповнювати Порядок № 560, заповнювати прогалини в праві та легалізовувати іноземні довідки шляхом власного тлумачення, оскільки формування державної політики у цій сфері та затвердження порядків є виключною прерогативою Кабінету Міністрів України.
Суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень, наділеного функціями нормотворення (Кабінет Міністрів України), та своїм рішенням зобов`язувати ТЦК та СП приймати документи, що прямо не передбачені чинним законодавством. 
Громадяни, які вважають, що нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України порушує їхні права чи суперечить актам вищої юридичної сили, наділені правом оскаржити такий нормативно-правовий акт у встановленому законом порядку, однак предметом даного спору є виключно індивідуальне рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд враховує, що відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву. Однак, незважаючи на пасивну процесуальну поведінку суб`єкта владних повноважень, суд не може задовольнити позов. 
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд констатує, що обставини, які свідчать про правомірність дій відповідача (а саме — ненадання позивачем довідки з ЄДЕБО), підтверджуються матеріалами справи та безпосередньо визнаються самим позивачем у тексті позовної заяви.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до положень вказаної статті, відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень передбачено виключно у разі задоволення позову (повністю або частково).
Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1211,20 грн відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.
Керуючись ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
у х в а л и в :
1. В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії — відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 27 лютого 2026 року.

Суддя Коморний О.І.