Справа 350/1830/25
Номер провадження 3/350/19/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року     селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого слюсарем в НГДУ «Долинанафтогаз», за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №534273 від 07.12.2025, 07 грудня 2025 року о 18 год. 13 хв. у с.Дуба, по вул.Грушевського водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21144», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та по суті пояснив суду, що 07.12.2025 він керуючи автомобілем «ВАЗ 21144», д.н.з. НОМЕР_1 заїхав на АЗС в с.Дуба, Калуського району. Через хвилин 5-10 на АЗС заїхав поліцейський автомобіль, з якого вийшли поліцейські та почали питати його чому він далеко від них стоїть, чому не підійде ближче до них, чому обличчя червоне і т.д. Свідком цієї розмови та дій поліцейських була його дружина, яка приїхала з ним в автомобілі на АЗС. Через деякий час поліцейські запропонували йому передати їм посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. Після чого запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння від якого він відмовився, оскільки зазначеного дня алкогольних напоїв не вживав, поліцейські права та обов`язки йому не розяснували, як і не пояснили причини у зв`язку з чим він такий огляд мав би проходити. Окрім цього він не знав, що відмова від такого огляду тягне за собою адміністративну відповідальність. Після цього працівники поліції повідомили, що на нього буде складено протокол про адмінстративне правопорушення, однак у його присутності такий протокол не складався, він не був ознайомлений із протоколом, не отримував його копії на місці зупинки транспортного засобу. Вказав, що копію протоколу отрамав поштою у грудні 2025 року, на підтвердження чого надав копію даного протоколу та конверт з відтиском печатки "Укрпошта", датований 11.12.2025 року. Просив провадження в адміністративній справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя та додатково зазначив, що протокол відносно ОСОБА_1 складено безпідставно, оскільки останній не керував транспортним засобом при обставинах, викладених у протоколі, відомості про що відсутні серед матеріалів справи, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, копію протоколу на місці зупинки транспортного засобу йому вручено не було. Крім цього, з відеозапису чітко вбачається, що поліцейські не вели безперервної відеозйомки, а наданий ними відеозапис про адміністративне правопорушення є фрагментований, не є безперервним про що свідчить хронометр часу відеозйомки, що відображений на відео. Так відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, який долучений до матеріалів адміністративної справи починається о 18.33 год. У той час, як у протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 , час вчинення правопорушення вказано 18.13 год. У підсумку, адвокат заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення. 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Родікова І.С., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, враховуючи таке.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").
При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами водіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
За змістом п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.
Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.
Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.
Як ствердив у судовому засіданні представник особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - адвокат Родіков І.С., ОСОБА_1 не керував транспортним засобом при обставинах, викладених у протоколі.
Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, а також рапорт поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників поліції, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, з яких вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколі обставин розпочалась з моменту спілкування поліцейського із ОСОБА_1 , і факт керування останнього на відеозаписах не зафіксовано.
Про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначено у рапорті поліцейського СРПП ВП №2.
Суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника відділення поліції №2 (сел. Рожнятів) ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Враховуючи, що дані рапорту не узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, а також наданими у судовому засіданні усними поясненнями ОСОБА_1 та його адвоката, суд вважає такий рапорт неналежним та недопустими доказом винуватості останнього.
Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей про те, що 07.12.2025 о 18 год. 13 хв. у с.Дуба по вул.Грушевського ОСОБА_1 керував транспортним засобом в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП та був зупинений працівниками поліції.
З огляду на положення п.1.10 ПДР та диспозицію ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували, поза розумним сумнівом, факт керування ним транспортним засобом. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем.
Окрім цього, адвокат особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у судовому засіданні ствердив, що ОСОБА_1 , не було роз`яснено його права та обов`язки, а також не вручено копію складеного протоколу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до п.2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами i обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, про що зазначається у протоколі.
Попри те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки, як встановлено вище, матеріалами справи не підтверджено факт його керування транспортним засобом, судом була надана оцінка вищевикладеним твердженням адвоката, зокрема про факт вручення копії протоколу та ознайомлення особи із правами та обов`язками. Суд встановив, що відеозаписами, які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , такі доводи не спростовуються. На відеозаписі не видно факту вручення ОСОБА_1 складеного щодо нього саме протоколу про адміністративне правопорушення.
Про те, що ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу підтверджується також наданими останнім копією протоколу та конвертом з відтиском печатки Укрпошта датованої 11.12.2025 року. 
Відповідно доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, а також не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування, оскільки на переглянутих відеозаписах такі факти не зафіксовані. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що вищезазначені доводи не спростовуються належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про недотримання працівниками поліції ч.2 ст.254, ч.1 ст.256 КУпАП, а також п.8 розділу ІІ Інструкції.
Також, відповідно п.п.1 п.2 розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно вимог п. 5 розділу II зазначеної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, який долучений до матеріалів адміністративної справи, не є безперервним, про що свідчить хронометр часу відеозйомки, що відображений на відео і не є послідовним, що не відповідає вимогам інструкції. Так відеозапис починається з 18 год. 33 хв., в той час як у протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 , час вчинення правопорушення останнім зазначений 18 год. 13 хв., а тому дані матеріали відеофіксації не відповідають критеріям належності та допустимості доказів.
Згідно з ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).
Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні.
Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.
Іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується в повній мірі існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно події, часу, місця, способу та інших обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом, оскільки саме протокол є основоположним документом, на підставі якого, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.
З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №534273 від 07.12.2025 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та оформленні адміністративних матеріалів, та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні.
За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.
Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП України.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в :
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя          А.М.Бейко