ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/7928/23
провадження № 22-ц/4809/144/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького (суддя Варакіна Н. Б.) від 11.06.2025, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, в сумі 335000,00 грн.
Свою вимогу позивач обґрунтував тим, що протягом 39 років 10 місяців 22 дні він працював на підприємстві відповідача на таких посадах: з 02.02.1982 по 04.05.1982 - підземний учень стовбурової дільниці гірничорозвідувальних робіт шахти «Северинка»; з 05.05.1982 по 30.06.1988 - підземний стовбуровий шахти «Северинка»; з 01.07.1988 по 01.01.1990 - підземний стовбуровий шахти «Центральна»; з 02.01.1990 по 23.12.2021 - підземний стовбуровий шахти «Північна». 
Загалом його стаж роботи в підземних умовах на Інгульській шахті ДП «Східний ГЗК» 39 років 10 місяців 22 дні. 
23.12.2021 позивач звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію згідно зі ст. 38 КЗпП України. 
Однак через те, що його робота з вини роботодавця була пов`язана зі шкідливими умови праці та значним фізичним перевантаження, у позивача виникло хронічне професійне захворювання, яке спричинило втрату 60% його професійної працездатності становить, а також інвалідність 3 групи, яку встановлено безтерміново.
Через професійне захворювання позивач постійно відчуває біль у суглобах та хребті, вимушений постійно приймати знеболювані та інші ліки для зняття запалень. Крім того, він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження. Його нормальні життєві зв`язки порушено, через стан свого здоров`я він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не має змоги працювати, будь-які фізичні навантаження йому протипоказано. Це все викликає у нього постійні відчуття психологічного дискомфорту, моральні страждання. 
2.Короткий зміст рішення суду
11.06.2025 Фортечний районний суд міста Кропивницького ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» частково, стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 160 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, відмову в решті вимог позивача. У порядку розподілу судових витрат суд стягнув з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат в дохід держави судовий збір в розмірі 2400,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що наявність у позивача професійного захворювання, яке спричинило позивача втрату 60 % працездатності, а також виникнення інвалідності підтверджена доказами у справі. При цьому суд встановив, що негативні наслідки для позивача були спричинені з вини відповідача, роботодавця, який супереч покладеного на нього відповідними нормами КЗпП України та Законом України «Про охорону праці» не забезпечив створення безпечних та нешкідливих умов праці для позивача. Також суд встановив, що між порушенням відповідачем вказаних трудових прав позивача, завданою здоров`ю шкодою та моральними стражданнями існує причино-наслідковий зв`язок. Таким чином, суд, пославшись на дотримання засад розумності й справедливості, визначив, що домірним завданій позивачу моральній шкоді буде присудження грошової компенсації в сумі 160000,00 грн.
Поряд з цим суд відхилив заперечення відповідача про те, що позивач добровільно обрав собі роботу, знаючи про наявність шкідливих факторів Суд вказав, що це не звільняє роботодавця від обов`язку створити безпечні і нешкідливі умови праці, встановлений ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці».
Крім того, суд відхилив заперечення відповідача про те, що спір між сторонами про відшкодування моральної шкоди врегульовано шляхом укладення договору від 27.04.2023 № 18/719-2 про відшкодування моральної шкоди у грошовій формі в сумі 9000,00 грн. Суд зазначив, що відносини між сторонами мають деліктний характер, а тому закон покладає на суд повноваження визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди. З огляду на це та задля належної охорони життя та здоров`я позивача, відновлення його стану, суд вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди, не враховуючи положення згаданого договору. Суд додав, що виплата позивачеві 9000,00 грн на відшкодування моральної шкоди на підставі договору не перешкоджає зверненню позивача до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 11.06.2025 у справі № 404/7928/23 й просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Апелянт вказав, що рішення суду він оскаржує з тих підстав, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, він не погоджується з висновком суду про те, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди може визначати виключно суд, вважає, що такий висновок суд не відповідає змісту ст. 11, ст. 23 ЦК України.
Відповідач не заперечує правильність висновку суду про те, що існують підстави для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди, проте суд належним чином не врахував ту обставину, що 27.04.2023 ОСОБА_1 та ДП «СхідГЗК» уклали договір № 18/719-2 про відшкодування моральної шкоди у грошовій формі в сумі 9000,00 грн. Цей договір сторони уклади після того, як було встановлено виникнення у позивача професійного захворювання, причини його виникнення, відсоток втрати його професійної працездатності та встановлено групу інвалідності, а тому сторони володіли всією необхідною інформацією для визначення розміру грошового відшкодування й узгодили його. 
Дійсність вказаного договору не спростована, вимог про його недійсність або розірвання позивач не висунув, а тому він є обов`язковим для його сторін. 
За загальним правилом моральна шкода одноразово, позивач не має права повторно вимагати від відповідача відшкодування, а тому пред`явлення позивачем позову про відшкодування моральної шкоди за таких обставин суперечить його попередній поведінці, що загалом є забороненим. 
4.Щодо відзиву на апеляційну скаргу
29.10.2025 Кропивницький апеляційний суд постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 11.06.2025. Серед іншого суд роз`яснив ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 360 ЦПК України він має право подати до Кропивницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали, з доказами надсилання копії відзиву, та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Копію ухвали від 29.10.2025 та копію апеляційної скарги з додатками суд апеляційної інстанції надіслав Направити ОСОБА_1 за вказаною ним у позовній заяві адресою. Ця судова кореспонденція вручена позивачу 11.11.2025, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № R068023115275 (а. с. 141).
Крім того, 06.11.2025 копію вказаної ухвали та прикріплені до неї файли було доставлено до електронного кабінету представника позивача в суду першої інстанції - адвоката Пахомової Дарини Миколаївни, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а. с. 140).
Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
5.Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні 14.01.2026
Представник апелянта Плетньов О. С. підтримав апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в суді першої інстанції - адвокат Пахомова Д. М. повідомлені судовою повісткою-повідомленням про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № R 068032662580 (а. с. 149) та довідкою про доставку до електронного кабінету адвоката електронного документа (а. с. 147), але у призначений час в судове засідання не з`явився.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
З огляду на те що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, але до суду не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, колегія суддів на місці постановила ухвалу про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
ОСОБА_1 , позивач, працював на підприємстві відповідача на таких посадах: з 02.02.1982 по 04.05.1982 - підземний учень стовбурової дільниці гірничорозвідувальних робіт шахти «Северинка»; з 05.05.1982 по 30.06.1988 - підземний стовбуровий шахти «Северинка»; з 01.07.1988 по 01.01.1990 - підземний стовбуровий шахти «Центральна»; з 02.01.1990 по 23.12.2021 - підземний стовбуровий шахти «Північна».
Загальний стаж роботи ОСОБА_1 в підземних умовах на Інгульській шахті ДП «Східний ГЗК» становить 39 років 10 місяців 22 дні.
23.12.2021 ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію згідно зі ст. 38 КЗпП України.
Згідно з інформаційною довідкою Управління Держпраці у Кіровоградській області від 18.02.2022 № 05.20.03/1484-22 про умови праці відповідно до «Гігієнічної кваліфікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці позивача на робочих місцях Інгульської шахти ДП «Східний ГЗК» за професією підземного стовбурового (учня) відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості та небезпечності та за професією підземного електрослюсаря (учня) чергового та з ремонту устаткування відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.05.2022 встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи (39 років 10 місяців) в шкідливих та небезпечних умовах праці, що призводить до перевищення ГДР фізичного навантаження, шуму при виконані функціональних обов`язків, що обумовлено технологічним процесом з використанням засобів індивідуального захисту. Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає 26,9% при нормі 25%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 156 при нормі 51-100 відноситься до ІІІ класу 2 ступеня важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особливий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу.
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного-поліклінічного хворого Кіровоградської центральної районної лікарні, ОСОБА_1 з 20.09.2021 по 04.10.2021 проходив лікування з діагнозом: розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів хребта ІІ ступеня. Вертеброгенна цервікокраніалгія та люмбішіалгія, двобічна з акцентом зліва. Виражений больовий синдром з м`язові - тонічними проявами.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4495/909 ДУ «УкрНДІПРОММЕД» ОСОБА_1 з 01.12.2021 по 15.12.2021 проходив лікування у стаціонарі з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, білатеральна, у фазі загострення, з помірно вираженими больовим і м`язово-тонічним синдромами, статико-динамічними порушеннями. Деформуючий артроз з періартрозом колінних суглобів, больовий синдром.
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.12.2021 № 2237 ОСОБА_1 встановлений діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, білатеральна, у фазі загострення, з помірно вираженими больовим і м`язково-тонічним синдромами, статико-динамічними порушеннями. Деформуючий артроз з періартрозом колінних суглобів, больовий синдром.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 903/213 ДУ «УкрНДІПРОММЕД» ОСОБА_1 з 03.05.2022 по 13.05.2022 проходив лікування у стаціонарі з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, з вираженими порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів.
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 10.05.2022 № 634 ОСОБА_1 встановлений діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з суглобів (ПФ другого ступеня), парезом розгиначів правої стопи.
У довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 197304 від 08.06.2022 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново, причина інвалідності - професійне захворювання.
З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 105723 від 08.06.2022 вбачається, що ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 60% з 08.062022 з датою переогляду - безтерміново.
Крім того, суд встановив, що 27.04.2023 ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1  уклали договір про відшкодування моральної шкоди № 18/719-2. Відповідно до умов цього договору, сторони узгодили одноразову грошову виплату позивачу на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання у розмірі 9000 грн. Сторони договору також дійшли згоди, що позивач відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК».
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1. Норми права та їх джерела
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до частин 1 - 4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Згідно з ч. 8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно зі ст. 12 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
8.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У цій справі предметом спору є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу професійним захворюванням, втратою професійної працездатності та інвалідністю, пов`язаними з виконанням ним трудових обов`язків на підземних роботах Смолінської шахти ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Відповідно до змісту наведених вище за текстом цієї постанови норм законодавства відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за сукупності умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. При цьому відсутність заборон з боку органів охорони праці на роботу в небезпечних і шкідливих для здоров`я умах праці не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду завдану здоров`ю працівника під час виконання ним трудових обов`язків.
У цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив обставини, які мають значення для її правильного вирішення, й дійшов обґрунтованого висновку, що до виникнення професійного захворювання у позивача, часткової втрати ним працездатності й інвалідності призвело незабезпечення роботодавцем (відповідачем) безпечних і здорових умов праці, а також, що існують передбачені законом підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу.
Наявними у справі та дослідженими судом першої інстанції за правилами цивільного процесуального законодавства доказами доведено факт виникнення у позивача професійного захворювання, яке спричинило втрату 60% професійної працездатності безтерміново та інвалідність третьої групи.
Також у справі доведено, що причиною професійного захворювання та пов`язаних з цим негативних наслідків для позивача є особливості виробничого процесу в умовах дії шкідливих виробничих факторів, тривалий термін роботи в умовах тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму на Смолінській шахті ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
При цьому відповідач не довів, що умови праці позивача були нешкідливі, а виникле захворювання не пов`язано з виробничими факторами, в яких працював позивач.
Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої порушенням його права на безпечні та нешкідливі умови праці, виниклим професійним захворюванням відповідач не оспорює.
Так відповідач повідомив суду та надав доказ того, що 27.04.2023 він та ОСОБА_1 уклали договір про відшкодування моральної шкоди № 18/719-2. Відповідно до умов цього договору, сторони узгодили одноразову грошову виплату позивачу на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманого ним професійного захворювання у розмірі 9000 грн, які ДП «СхідГЗК» зобов`язаний сплатити в строк до 31.10.2024. В договорі також міститься зобов`язання ОСОБА_1 відмовитися від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК».
Місцевий суд відхилив цей аргумент відповідача, що сторони досягли домовленості про спосіб, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, уклавши відповідний договір, який є обов`язковим для обох сторін і має ними виконуватися. 
При цьому суд, пославшись на норми ст. 11, ст. 23 ЦК України, вказав, що з огляду на деліктний характер правовідносин сторін за законом лише суд має повноваження визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, а тому положення укладеного сторонами договору не є для нього обов`язковими, а виплата позивачу договірної компенсації не перешкоджаю для його зверненні до суду з позовом. 
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц сформульовано висновок про те, що тлумачення положень ст. ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Отже, підставою для звернення до суду за захистом порушеного права є наявність невирішеного спору, зокрема у спорах про відшкодування шкоди - відсутність договору про відшкодування, укладеного між потерпілим та особою, відповідальною за завдану шкоду.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює цивільні права вільно, на власний розсуд.
Якщо потерпілий досягнув домовленості з особою, відповідальною за завдану йому шкоду, про відшкодування - це право обох учасників таких правовідносин.
З огляду на принцип свободи договору, а також те, що договір є універсальним регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків, у договорі про відшкодування шкоди сторони можуть на власний розсуд визначити підстави відшкодування шкоди (факти заподіяння шкоди), спосіб, розмір та строк компенсації тощо.
Такий правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, договір є обов`язковим для сторін і підлягає виконанню, а одностороння відмова від узгодженого сторонами в договорі зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вказані висновки можна зробити зі змісту норм ст. 204, ст. 525, ст. 615, 629 ЦК України.
Суд не має повноваження довільно втручатися у договір, крім випадків передбачених законом (наприклад, визнання оспорюваного договору недійсним, ігнорування нікчемного договору, розірвання договору або його зміна на вимогу однієї зі сторін).
Отже, якщо між заподіювачем моральної шкоди і потерпілою особою укладено договір, в якому сторони дійшли згоди щодо підстави, розміру, способу, строків компенсації моральної шкоди, й цей договір виконується, то потерпілий не має підстав для звернення до суду задля отримання повторної компенсації потерпілий немає.
Позивач не оспорив дійсність укладений ним з ДП «СхідГЗК» договір про відшкодування моральної шкоди від 27.04.2023 № 18/719-2, не вимагав його розірвання або зміни умов в частині розміру відшкодування.
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, якщо потерпілий один раз отримав відшкодування завданої йому моральної шкоди, повторно він може висувати свої вимоги лише, якщо таке право передбачене законом або договором.
Оскільки ні законом, ні умовами укладеного між сторонами договору від 27.04.2023 № 18/719-2 не передбачено, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися інакше, ніж одноразово, а виконуваність цього договору позивачем не спростовувалася, тому, відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, його позов не ґрунтується на законі й задоволенню не підлягає.
Висновки суду першої інстанції, викладені в мотивувальній частині рішення, не відповідають обставинам справи, а саме рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме без застосування ч. 5 ст. 23 ЦК України.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованості та незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції знайшли своє підтвердження.
Суд першої інстанції не врахував, що учасники деліктного правовідношення, мають право врегулювати питання розміру, порядку та строку сплати грошової компенсації за завдану шкоду шляхом укладення відповідного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх обов?язків тягне наслідки, передбачені главою 51 ЦК України. Відмова від договору можлива лише у випадках, передбачених самим договором або законом, проте у справі № 404/7928/23 суди першої інстанції таких підстав не встановив. Крім того, суд не встановив підстав для неодноразового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.
Необґрунтовано відхиливши доречне заперечення відповідача проти позову, яке полягало в тому, що сторони попередньо врегулювали питання компенсації за завдану моральну шкоду шляхом укладення договору від якого позивач безпідставно в односторонньому порядку намагається відмовитися, суд неправильно застосував норми ст. 11 та ст. 23 ЦК України, що потягло ухвалення неправильного рішення. 
За таких обставин, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення відмовою в задоволенні позову.
10.Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, як позивач звільнений від судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 3600,00 грн (а. с. 135) підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.
Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 11.06.2025 скасувати й ухвалити нове судове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Компенсувати Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі: 14309787) сплачений судовий збір в сумі 3600,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 13.03.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко