ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/22975/24 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним і скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним і скасування наказу ГУ ДПС у м. Києві від 30.04.2024 №15-дс.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 позов задоволено повністю. 
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що у діях позивача виявлені ознаки саме порушення Присяги державного службовця, висновки дисциплінарної комісії є поверхневими та не засновані на дослідженні конкретних обставин, а також відповідачем не обґрунтовано необхідність застосування саме обраного виду дисциплінарного стягнення. Крім того, суд підкреслив, що дисциплінарне стягнення протиправно застосовано під час тимчасової непрацездатності позивача, а зазначені у висновках дисциплінарної комісії відомості суперечать фактичним обставинам. У свою чергу суд відхилив посилання позивача на порушення відповідачем порядку повідомлення про дату засідання дисциплінарної комісії та про необхідність надання пояснень.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано встановлене дисциплінарною комісією неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, що з огляду на правові позиції Верховного Суду, вказує на порушення Присяги державного службовця. Підкреслює, що обрання виду дисциплінарного стягнення є дискреційним повноваженням державного органу. Окремо звертає увагу на необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстав відсутності порушеного права позивача, оскільки звільнення на підставі спірного наказу можливе лише після закінчення тимчасової непрацездатності або після виходу з відпустки.
Після усунення визначених в ухвалі від 11.04.2025 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновки дисциплінарної комісії повністю спростовуються наявними у матеріалах справи документами, що не фактично не заперечується відповідачем. Наголошує на помилковості доводів апелянта про відсутність порушеного права позивача, оскільки спірний наказ має бути реалізований в силу його приписів у перший день виходу позивача на роботу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 10.03.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є державним службовцем категорії «Б», перебувала на посаді начальника управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у м. Києві.
Згідно з наказом ГУ ДПС у м. Києві від 16.04.2024 № 48-дп порушено дисциплінарне провадження відносно начальника управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС ОСОБА_1 за фактами, викладеними у доповідній записці управління забезпечення відомчого контролю від 29.03.2024 № 247/26-15-02-01-12.
Дисциплінарною комісією під час дисциплінарного провадження розглянуто дисциплінарну справу та встановлено, що відповідно до доповідної записки під час перевірки встановлено неналежну організацію роботи начальника управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_1 , відсутність контролю за виконанням функції, визначеної Положеннями про управління по роботі з податковим боргом, затвердженими наказами ГУ ДПС від 18.12.2020 № 24-ВП (зі змінами) та від 29.06.2023 № 130, що призвело до:
- порушення вимог, визначених пунктом 2 розділу V Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610) в частині невнесення даних про вручення податкової вимоги до реєстру податкових вимог в ІКС «Податковий блок», у т.ч.: ТОВ «Нью медікал промоушен», ТОВ «Гранд артіс трейд», ДВ «Преса України», ТОВ «Промспецмонтаж КС», ФОП ОСОБА_2 );
- порушення вимог, визначених пунктом 4 розділу І та пунктів 1 та 2 розділу II Порядку застосування податкової застави, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586 (далі - Порядок № 586), в частині нездійснення заходів зі складання та оформлення рішень про опис майна у податкову заставу стосовно 5545 платників податків - боржників);
- порушення вимог, визначених пунктом 2 розділу II Порядку № 586 в частині не складення актів опису майна боржників по 193 платниках, у т.ч.: ТОВ «Юнайс», ТОВ «Оптторг-15», ДВ «Преса України», ТОВ «ПТБ», ТОВ «ПРК Принт», ТОВ «Карго брок сервіс ЛТД», ТОВ «Мілк», КСП «Пожтехніка» ДПТ України, ТОВ «Марант», ТОВ «Пайлком», гр-н ОСОБА_3 , підприємець-фізична особа ОСОБА_4 , ТОВ «Бердянськ Шиппинг» та іншим);
- порушення вимог, визначених підпунктом 3.2.4 пункту 3.2 розділу 3 Порядку організації роботи органів ДПС при здійсненні заходів з погашення податкового боргу (заборгованостей) платників та представництві інтересів у судових справах відповідних категорій, затвердженого наказом ДПС від 26.08.2022 № 564 (далі - Порядок № 564) в частині непроведения перевірок стану збереження майна по 45 платниках, у т.ч.: ДП «Готель «Україна», ТОВ «Агсолко Україна», ДП «Київський інститут інженерних вишукувань і досліджень «Енергопроект» та іншим);
- невиконання процедури 126.2.8, визначеної Положенням про Управління (не підготовлено матеріали для звернення до суду та/або заходів щодо прийняття керівником (заступником керівника) Головного управління ДПС у м. Києві рішень, передбачених пунктом 95.5 статті 95 Кодексу щодо погашення податкового боргу з рахунків платників, у т.ч.: ТОВ «Книжковий ринок», ТОВ «Агсолко Україна» та іншим);
- невиконання норм, визначених пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами) (по 11 платниках податку - фізичним особам не направлено до суду адміністративний позов, у т.ч., ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 та іншим);
- невиконання процедури 126.2.2, визначеної Положенням про Управління (відсутні заходи з виконання судових рішень та/або рішень, передбачених пунктом 95.5 статті 95 Кодексу, прийнятих керівником (заступником керівника) Головного управління ДПС у м. Києві щодо стягнення коштів з рахунків за 13 такими рішеннями, у т.ч.: Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, ДП ВО «Київприлад», Комплекс відпочинку «Пуща-водиця» Державного управління справами, ТОВ «НТЦ «Алвіго», ПП «Трансбуд», ТОВ «Комплекс Рибацький» та іншим);
- невиконання норм, визначених пунктом 95.3 статті 95 Кодексу (відсутні заходи зі звернення до суду з позовом щодо отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна по 18 платниках податків, майно яких перебуває у податковій заставі, у т.ч.: ДП «КАРЗ», ТОВ «Омега стоун», ПП «Гранд М» та іншим);
- невиконання вимог, визначених пунктом 95.4 статті 95 Кодексу (не вжито заходів щодо направлення до суду адміністративного позову стосовно стягнення коштів за рахунок готівки ТОВ «СВГ-транс», ТОВ «Топгрупп»);
- відсутності заходів щодо виконання рішень суду з погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків;
- невиконання індикативних показників із забезпечення надходжень в рахунок погашення податкового боргу до державного бюджету за 2022 рік та 9 місяців 2023 року за рахунок погашення податкового боргу від реалізації майна боржників.
Листом ГУ ДПС у м. Києві від 18.04.2024 № 354/26-15-02-02-12 ОСОБА_1 запрошено на засідання Дисциплінарної комісії 23.04.2024 для надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення відносно неї дисциплінарного провадження, а також було запропоновано надати їх у письмовому вигляді.
Ураховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ ГУ ДПС у м. Києві від 01.11.2023 № 210-вб), зазначеним листом також їй запропоновано прийняти участь у засіданні у режимі відеозв`язку. Станом на 23.04.2024 пояснення ОСОБА_1 не були надані, а в запиті про доступ до публічної інформації від 22.04.2024 № 213/ЗПІ вона висловлює прохання щодо перенесення розгляду справи. Членами дисциплінарної комісії 23.04.2024 складено акт про відмову від надання пояснень.
Ознайомившись з матеріалами дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , враховуючи всі обставини цієї справи, за результатами голосування члени Дисциплінарної комісії дійшли висновку про наявність у її діях дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме - неналежний рівень організації роботи підпорядкованого підрозділу та відсутність контролю за виконанням функції 126.2, визначеної Положенням про управління по роботі з податковим боргом призвело до численних порушень, які були виявлені в ході тематичної планової перевірки стану організації роботи управління по роботі з податковим боргом за період 2022 рік - 9 місяців 2023 року, а саме:
- порушення вимог визначених пунктом 2 розділу V Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (далі - Порядок № 610);
- порушення вимог визначених пунктом 4 розділу І та пунктів 1 та 2 розділу II Порядку № 586);
- порушення вимог, визначених пунктом 2 розділу II Порядку № 586;
- порушення вимог, визначених підпунктом 3.2.4 пункту 3.2 розділу 3 Порядку 564;
- невиконання процедур 126.2.2, 126.2.8, визначених Положенням про управління по роботі з податковим боргом;
- невиконання норм, визначених пунктом 87.11 статті 87, пунктом 95.3 статті 95, пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України;
- невжиття заходів щодо виконання рішень суду з погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків;
- невиконання індикативних показників із забезпечення надходжень в рахунок погашення податкового боргу до державного бюджету за 2022 рік та 9 місяців 2023 року за рахунок погашення податкового боргу від реалізації майна боржників.
За висновками дисциплінарного провадження, сукупність та системність недоліків в роботі, встановлених актом тематичної перевірки відносно начальника управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_1 , призвели до недотримання положень законів України (в тому числі норм Податкового кодексу України) та неналежного виконання своїх посадових обов`язків передбачених Положенням про управління по роботі з податковим боргом. Порядком № 564, Порядком № 586, Порядком № 610.
За результатами голосування члени Дисциплінарної комісії дійшли висновку рекомендувати притягнути начальника управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а саме дисциплінарного стягнення, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», у вигляді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги.
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 30.04.2024 № 15-дс звільнено з посади державної служби начальника управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_1 за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, або перший робочий день після виходу з відпустки. Підстава: подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у м. Києві від 23.04.2024 № 371/26-15-02-02-12, пояснення ОСОБА_1 .
Уважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог, колегія суддів, зважаючи на доводи апеляційної скарги та мотиви відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 указаного Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави; державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Основні обов`язки державного службовця закріплені у статті 8 Закону № 889-VIII, за нормами якої державний службовець зобов`язаний:
1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;
3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;
4) з повагою ставитися до державних символів України;
5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації;
6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;
7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);
8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України;
9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції;
10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби;
11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності;
12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню;
13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
За правилами ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Приписи п. 1 ч. 2 ст. 65 визначають, що дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення Присяги державного службовця.
Відповідно до ч. 4 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення, у тому числі звільнення з посади державної служби.
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (ч. 5 ст. 66 Закону № 889-VIII).
Частиною першою статті 67 Закону № 889-VIII обумовлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Приписи ч. ч. 1-2 ст. 74 Закону № 889-VIII визначають, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Отже, підставою для застосування дисциплінарного стягнення може бути вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи, що відповідають вимогам ч. 2 ст. 73 Закону № 889-VIII і бути належним чином обґрунтованим.
Адміністративний суд у силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, тощо.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі №260/5092/23.
Матеріали справи свідчать, що спірні правовідносини фактично зводяться до питання щодо правомірності спірного наказу, згідно з яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця. Підставою зазначено подання Дисциплінарної комісії від 23.04.2024 №371/26-15-02-02-12, пояснення ОСОБА_1 (вх. Від 30.04.2024 №Б/937/Гр-інші).
У контексті наведеного суд апеляційної інстанції зауважує, що додержання Присяги є обов`язком державного службовця, що слідує із сукупності обов`язків державного службовця, передбачених статтями 8, 62 Закону № 889-VIII. Дотримання державним службовцем своїх обов`язків є необхідною умовою довіри з боку суспільства до державних інституцій від імені, яких діють державні службовці.
Відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 14.04.2020 у справі № 815/6549/16, від 27.04.2020 у справі №826/10854/17, від 26.05.2022 у справі №420/6190/20, від 22.12.2023 у справі №140/3984/22 щодо аналізу змісту Присяги державного службовця, Присяга має природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового зобов`язання державного службовця.
Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011у справі № 2-рп/2011.
З аналізу тексту Присяги слідує, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Верховний Суд у постанові від 10.01.2022 у справі № 815/3667/17 прийшов до висновку, що звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов`язків.
Стала судова практика дотримується позиції, що поняття порушення Присяги не повинне бути надміру декларативним, розпливчатим, загальним, нечітким, що дозволяло б тлумачити його розлого й неоднозначно, не керуючись принципами, які встановлюють обмежувальне тлумачення цього поняття.
У цьому контексті Верховний Суд наголосив, що ознаками, які відрізняють дисциплінарний проступок у вигляді порушення Присяги, від суміжних юридичних складів дисциплінарних проступків, зокрема у вигляді невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків (за яке не передбачено стягнення у вигляді звільнення), є вид обов`язків, невиконання яких становить об`єктивну сторону дисциплінарного проступку - основні (загальні), які визначають базові принципи проходження служби, чи характерні для відповідної посади; наявність або реальна можливість настання шкоди у вигляді підриву авторитету державного органу чи публічної служби, приниження гідності певної особи тощо.
Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
Водночас, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.
У цій справі підставою для висновку про порушення позивачем Присяги державного службовця зазначено неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: неналежний рівень організації роботи підпорядкованого підрозділу та відсутність контролю за виконанням функції 126.2, визначеної Положенням про управління по роботі з податковим боргом, затвердженим наказом ГУ ДПС у мю Києві від 18.12.2020 №24-ВП (із змінами) та від 29.06.2023 №130, що призвело до численних порушень, які виявлені під час тематичної перевірки стану організації роботи управління по роботі з податковим боргом за період 2022 рік - 9 місяців 2023 року, що отримало свій вияв, за висновками дисциплінарної комісії, у:
- порушенні вимог визначених пунктом 2 розділу V Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (далі - Порядок № 610);
- порушенні вимог визначених пунктом 4 розділу І та пунктів 1 та 2 розділу II Порядку № 586);
- порушенні вимог, визначених пунктом 2 розділу II Порядку № 586;
- порушенні вимог, визначених підпунктом 3.2.4 пункту 3.2 розділу 3 Порядку 564;
- невиконанні процедур 126.2.2, 126.2.8, визначених Положенням про управління по роботі з податковим боргом;
- невиконанні норм, визначених пунктом 87.11 статті 87, пунктом 95.3 статті 95, пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України;
- невжитті заходів щодо виконання рішень суду з погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків;
- невиконанні індикативних показників із забезпечення надходжень в рахунок погашення податкового боргу до державного бюджету за 2022 рік та 9 місяців 2023 року за рахунок погашення податкового боргу від реалізації майна боржників.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку у вигляді порушення Присяги державного службовця, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
У доповідній записці від 29.03.2024 №247/26-15-02-01-12, на підставі відомостей якої було ініційоване дисциплінарне провадження, зазначено, зокрема, про порушення п. 1 розд. ІІІ Порядку №529 - податковими керуючими не заведено справ, в яких зберігаються всі документи, що стосуються здійснюваних платником податків відповідних заходів із погашення податкового боргу по 4 868 платників податків; п. 2 розд. V Порядку № 610 в частині невнесення даних про вручення податкової вимоги до реєстру податкових вимог в ІКС «Податковий блок», у т.ч.: ТОВ «Нью медікал промоушен», ТОВ «Гранд артіс трейд», ДВ «Преса України», ТОВ «Промспецмонтаж КС», ФОП ОСОБА_2 ); п. 4 розд. І та п. п. 1, 2 розд. II Порядку № 586 в частині нездійснення заходів зі складання та оформлення рішень про опис майна у податкову заставу стосовно 5545 платників податків - боржників; п. 2 розд. II Порядку № 586 в частині не складення актів опису майна боржників по 193 платниках, у т.ч.: ТОВ «Юнайс», ТОВ «Оптторг-15», ДВ «Преса України», ТОВ «ПТБ», ТОВ «ПРК Принт», ТОВ «Карго брок сервіс ЛТД», ТОВ «Мілк», КСП «Пожтехніка» ДПТ України, ТОВ «Марант», ТОВ «Пайлком», гр-н ОСОБА_3 , підприємець-фізична особа ОСОБА_4 , ТОВ «Бердянськ Шиппинг» та іншим; пп. 3.2.4 п. 3.2 розд. 3 Порядку № 564 в частині непроведения перевірок стану збереження майна по 45 платниках, у т.ч.: ДП «Готель «Україна», ТОВ «Агсолко Україна», ДП «Київський інститут інженерних вишукувань і досліджень «Енергопроект» та іншим); невиконання процедури 126.2.8, визначеної Положенням про Управління (не підготовлено матеріали для звернення до суду та/або заходів щодо прийняття керівником (заступником керівника) Головного управління ДПС у м. Києві рішень, передбачених пунктом 95.5 статті 95 Кодексу щодо погашення податкового боргу з рахунків платників, у т.ч.: ТОВ «Книжковий ринок», ТОВ «Агсолко Україна» та іншим); невиконання норм, визначених п. 87.11 ст. 87 ПК України (по 11 платниках податку - фізичним особам не направлено до суду адміністративний позов, у т.ч., ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 та іншим); невиконання процедури 126.2.2, визначеної Положенням про Управління (відсутні заходи з виконання судових рішень та/або рішень, передбачених пунктом 95.5 статті 95 Кодексу, прийнятих керівником (заступником керівника) Головного управління ДПС у м. Києві щодо стягнення коштів з рахунків за 13 такими рішеннями, у т.ч.: Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, ДП ВО «Київприлад», Комплекс відпочинку «Пуща-водиця» Державного управління справами, ТОВ «НТЦ «Алвіго», ПП «Трансбуд», ТОВ «Комплекс Рибацький» та іншим; невиконання норм, визначених п. 95.3 ст. 95 ПК України (відсутні заходи зі звернення до суду з позовом щодо отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна по 18 платниках податків, майно яких перебуває у податковій заставі, у т.ч.: ДП «КАРЗ», ТОВ «Омега стоун», ПП «Гранд М» та іншим); невиконання вимог, визначених п. 95.4 ст. 95 ПК України (не вжито заходів щодо направлення до суду адміністративного позову стосовно стягнення коштів за рахунок готівки ТОВ «СВГ-транс», ТОВ «Топгрупп»); відсутність заходів щодо виконання рішень суду з погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків; не виконання індикативних показників із забезпечення надходжень в рахунок погашення податкового боргу до державного бюджету за 2022 рік та 9 місяців 2023 року за рахунок погашення податкового боргу від реалізації майна боржників.
У свою чергу, як правильно підкреслено позивачем у наданих до суду першої інстанції додаткових поясненнях, відповідачем надано перелік на 3720 боржників, а не 4868 як вказує відповідач, що свідчить про невідповідність висновків податкового органу, викладених у доповідній записці.
Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 1 п.59.1 ст.59 ПК України податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто законодавець чітко встановив межу, коли контролюючий орган може вживати заходи стягнення, а саме коли сума боргу перевищує 3060,00 грн.
Однак, із наданого переліку, по яким, на думку відповідача, відсутні справи боржників вбачається, що борг від 3060,00 грн мають приблизно 930, і серед них відсутні ТОВ «Іонія», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ «Лавістон», ТОВ «Портал груп», про яких зазначено в доповідній записці від 29.03.2024.
Також щодо безпосереднього переліку боржників суд першої інстанції зауважив, що останні є в більшій частині платниками єдиного податку І та ІІ групи, яким надано право не сплачувати єдиний внесок.
Щодо встановлених порушень вимог п. 3 розд. IV Порядку № 610 позивач звернув увагу на те, що відповідач вказує, що податковим керуючим не сформовано та не направлено платникам податків 5 545 податкових вимог та рішення про опис майна у податкову заставу, разом з тим, в наведеному переліку не зазначено сум заборгованості, що позбавляє позивача навести аргументи по сумі боргу.
Однак, проаналізувавши список боржників, можна дійти висновку, що більшість боржників є платником єдиного податку 2-ї групи, та мають право не сплачувати нараховані автоматично зобов`язання, оскільки при сумі заборгованості менше 3 060,00 грн податкова вимога не формується і як наслідок рішення про опис майна у податкову заставу не приймається, примусові заходи стягнення не здійснюються.
Крім того, як зазначив позивач у своїх поясненнях, відпрацювання боржників з сумою заборгованості до 3 060,00 грн здійснюється підрозділами адміністрування податків та центрів обслуговування платників шляхом інформування (телефонування) без залучення підрозділів по роботі з податковим боргом.
Щодо боржників за період 2022 рік - 9 місяців 2023 року та копії актів опису у податкову заставу з витягами про реєстрацію обтяжень по платникам податків, позивач звернув увагу, що відповідачем надано перелік з 99 боржників за період 2022 - 9 місяців 2023 року, та відповідні акти опису майна у податкову заставу, які було складено після встановлених порушень.
Водночас, як підкреслив позивач, детальний аналіз кожного боржника можна здійснити тільки при наявності повної інформації, а саме дати виникнення заборгованості, її розмірів, і чи дійсно не вживались заходи пов`язані з забезпеченням виконання такими платниками податків податкового обов`язку по сплаті податкового боргу. Разом з тим, не щодо всіх боржників з переліку наявна повна інформація, що позбавляє можливості позивача надати детальні пояснення.
Щодо переліку боржників за період 2022 рік - 9 місяців 2023 року по яким не сформовано позовні заяви про стягнення податкового боргу з зазначенням періоду та підстав виникнення податкового боргу, позивач звернув увагу на те, що, проаналізувавши наданий відповідачем перелік боржників, можна дійти висновку, що твердження відповідача не знайшли свого підтвердження, позаяк, позивач позбавлений можливості подати до суду:
- у справах погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (АТ «БАНК СІЧ»);
- у справах де заборгованість є безнадійною (ДП «Укрветсанзавод»);
- у справах де борг неузгоджений (ТОВ «ОПТТОРГ-15»).
При цьому суд першої інстанції слушно звернув увагу, що вказані вище додаткові пояснення позивача відповідачем належним чином не спростовані, жодних аргументів на противагу змісту наданих позивачем додаткових пояснень відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.
За наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що доводи відповідача щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.
Крім того, судом не встановлено, а відповідачем не обґрунтовано необхідність кваліфікувати дії позивача як порушення Присяги державного службовця, тоді як відповідно до усталеної судової практики звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів та основних завдань державної служби, який не відповідає критеріям правомірності щодо виконання ним в повному обсязі покладених на нього обов`язків, не викликає довіру до нього як до носія влади, що свідчить про приниження і неповагу до державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків державного службовця.
Водночас, державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №804/6977/16, від 30.06.2020 у справі №826/14823/16.
Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не наведено належних обґрунтувань щодо наявності підстав кваліфікувати дії позивача саме як порушення Присяги державного службовця.
Викладені у спірному наказі обґрунтування щодо неналежного рівня організації роботи підпорядкованого позивачу підрозділу та відсутність контролю за виконанням функції 126.2, визначеної Положенням про управління по роботі з податковим боргом, що призвело до численних порушень, що надалі утворює факт порушення Присяги державного службовця, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі висновки у ході розгляду справи не підтвердилися.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками Київського окружного адміністративного суду про недоведеність під час здійснення дисциплінарного провадження відносно позивача порушення ним пункту п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, що має наслідком відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби спірним наказом.
У площині наведеного колегією суддів враховується, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 та ін.)
Колегія суддів Верховного Суду у справі №140/8778/23 (постанова від 15.04.2025), не заперечуючи наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо вибору виду дисциплінарного стягнення, зазначає, що закріплена за суб`єктом владних повноважень можливість з поміж декількох варіантів правомірної поведінки (рішень) обирати один (одне) на власний розсуд не надає права робити це свавільно і не означає, що судовий контроль за такими діями та рішеннями неможливий взагалі.
Верховний Суд зауважив, що хоч суд й обмежений в правовій оцінці та перевірці на предмет обґрунтованості актів та дій органів публічної влади під час виконання ними дискреційних повноважень, водночас повинен проконтролювати, чи не є викладені у них висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими.
Не менш важливим аспектом оцінки обґрунтованості звільнення позивача зі служби в поліції є з`ясування співмірності цього виду дисциплінарного стягнення тим порушенням, які стали для цього підставою, що, безумовно, також підлягає судовому контролю і не становить втручання у дискрецію відповідача.
Вимога пропорційності передбачає, що зменшення обсягу або кваліфікуючих ознак порушень, які ставляться у провину особі, має призводити до зменшення суворості стягнення, за винятком випадку, коли буде доведено, що порушення є істотним(и) настільки, щоб бути самостійною і достатньою підставою для застосування стягнення певного виду (у цьому випадку - звільнення зі служби).
Викладене, на переконання колегії суддів, спростовує посилання апелянта на те, що суд не вправі здійснювати перевірку пропорційності застосованого до державного службовця виду дисциплінарного стягнення.
Щодо аргументів апелянта про те, що спірним наказом наразі не порушені права позивача, оскільки такий індивідуальний акт може бути реалізований лише після виходу ОСОБА_1 з відпустки або закінчення її тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає, що у спірному випадку вже прийнятий щодо особи наказ, яким встановлено наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та визначено вид накладеного дисциплінарного стягнення, безумовно порушує права позивача безвідносно до його реалізації, яка, виходячи з формулювання наказу від 30.04.2024 №15-дс, є невідворотною і пов`язана з подією, яка обов`язково настане.
Відтак, звернення до суду із позовом про визнання протиправним і скасування наказу від 30.04.2024 №15-дс за встановлених вище обставин узгоджується із положеннями ст. 5 КАС України, приписи якої гарантують право особи на судовий захист.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк 
Судді О.В. Карпушова
Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 10 березня 2026 року.