РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/23621/24
Провадження № 22-ц/4815/187/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року, у складі судді Красовського О.О., постановлене в м.Рівне, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ТОВ «Інвест Фінанс» та відповідачем був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, не повертає отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. 10.05.2024 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги. Згідно цього договору позивач набув права вимоги до відповідача. Просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10005075246 від 04.01.2022 року у розмірі 15 328 грн. 80 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року вказаний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 10005075246 від 04.01.2022 року у розмірі 15 328 грн. 80 коп.; судові витрати (сплата судового збору) - 2 422 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу – 6000,00 грн., а всього 23 751 грн. 20 коп.. 

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. 

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що ТОВ «Діджи Фінанс» не має до нього права вимоги, адже договір кредиту укладався не з ним, а з ТОВ «Інвест Фінанс». Заперечує правомірність і належність укладення договору відступлення права вимоги між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс». Пояснює, що відповідно до Спеціальних умов № 10005075246 до договору кредитної лінії №195225 від 2022-01-04, ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 уклали ці спеціальні умови, зокрема, про таке: сума кредиту - 6000 гривень, первинний строк кредиту - 30 календарних днів, процентна ставка – 1,99 відсотків в день, базова процентна ставка – 2,99 відсотків в день, термін платежу - 03.02.22, сума Кредиту - 6 000 грн., проценти за користування кредитом - 3 582,00 грн., до сплати (разом), 9 582,00 грн. Додає, що загальна вартість кредиту склала 9 582.0 грн. та включала в себе: проценти за користування кредитом - 3 582 грн.; тіло кредиту - 6 000 грн.. Стверджує, що право нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 03.02.2022, а тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Наголошує, що матеріали справи не містять копій первинних бухгалтерських документів як доказу здійснення перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок відповідача на виконання умов кредитного договору № №10005075246 від 04.01.2022, а тому позовні вимоги необґрунтовані.З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04.01.2022 року ОСОБА_1 було подано Заявку на отримання кредиту № 10005075246. Ця заява № 10005075246 від 04.01.2022 р. знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс».

Укладання Договору кредитної лінії № 194225 відбулося з використанням особистого кабінету сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 року. 

У відповідності до п. 1.1. Договору кредитної лінії № 194225, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором. Кредит надається на умовах відновлювальної кредитної лінії. 
Згідно із п. 1.3. Договору кредитної лінії № 194225, для отримання Кредиту Позичальник подає Заяву про надання Кредиту. У разі позитивного рішення Кредитодавця щодо надання Кредиту, Сторонами укладаються Спеціальні умови. Кредитодавець може відмовити у наданні Кредиту без зазначення причин, при цьому повідомивши Позичальника про відмову в Особистому кабінеті. 
Відповідно до п. 9.1. Договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC, доступ до якої забезпечується Позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет у порядку, передбаченому Законодавством, у тому числі шляхом перевірки Кредитодавцем правильності введення коду, направленого Кредитодавцем на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС. 
Відповідно до Акцепту до Договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 Відповідач підтвердив, згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 року. 
Як зазначено у позовній заяві, 04.01.2022 року Відповідачем шляхом прийняття (акцепту) оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено спеціальні умови № 10004386438 від 04.01.2022 до договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 року. 
Відповідно до Акцепту до спеціальних умов № 10004110620 від 04.01.2022 року до договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 року Відповідач підтвердив, згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису. 
Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно інформації за укладеним договором, ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 15 328,80 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками – 9 328,80 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р. суд дійшов висновку, що «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та ін.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Укладання Договору кредитної лінії № 194225 відбулося з використанням особистого кабінету сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022 року, та підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 21384, спеціальних умов – одноразовим ідентифікатором 68558. 

За таких обставин, доводи апелянта про неукладеність правочину спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та обставинами справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Посилання апелянта на відсутність доказів перерахування йому коштів позивачем як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом оцінюються критично.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті. 

Відповідач уклав Кредитний договір з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», та у відповідності до п. 2.1. Договору кредитної лінії № 194225, кредитні кошти 04.01.2022 було перераховано на його банківську картку в сумі 6 000,00 грн., що узгоджується із положеннями п. 2.1. Договору кредитної лінії № 194225 від 04.01.2022, за яким кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання Кредиту. 

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» є фінансовою установою, що відповідно до наявної ліцензії може надавати лише одну фінансову послугу: надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту. Здійснення переказу коштів не охоплюються цією ліцензію, а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» має залучати надавача платіжних послуг. 

Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за № КНО-/55 від 02.08.2024 та Витягом з додатку до нього, де міститься наступна інформація: ID транзакції: 017061312210; № карти/рахунок клієнта, куди видано кредит: НОМЕР_1 ; Дата транзакції: 04.01.2022; Час транзакції: 15:48:24; Сума транзакції, грн.: 6000,00; Успішність транзакції: A.

Зважаючи на те, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». 

Згідно із ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі відповідача, які були передані від первісного кредитора – ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». 

Разом з тим, заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів щодо неотримання кредитних коштів, з урахуванням того, що відповідач має при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних чи/або інформації як клієнт, однак таких доказів не надав.

Твердження апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитом, зокрема, про те, що право нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 03.02.2022, а тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом, апеляційним судом відхиляються як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до п. 1.1. Спеціальних умов № 10004989624 від 04.01.2022, які є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, кредитодавець надає позичальникові кредит на наступних умовах: сума кредиту – 6000,00 грн; первинний строк кредиту – 30 календарних днів; процентна ставка – 1,99 відсотків в день; базова процентна ставка – 2,99 відсотків в день.
Відповідно до п. 2.1. Спеціальних умов Кредитного договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу – 03.02.2022; сума кредиту, грн. – 6 000; проценти за користування Кредитом, грн. – 3 582; до сплати (разом), грн. – 9 582. 
Згідно п. 2.2. Спеціальних умов Кредитного договору загальна вартість Кредиту складає 9582 грн. та включає в себе: проценти за користування Кредитом, які складають 3 582 грн.; суму (тіло) Кредиту в розмірі 7 500,00 грн. 
Реальна річна процентна ставка складає 30 824.11 % річних. 
Відповідно до 2.3. Спеціальних умов, у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений Спеціальними умовами (за умови відсутності чинних Угод про продовження) або Угодами про продовження (у разі укладання), особливі умови, встановлені для Позичальника Програмою лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування Кредитом (у разі наявності Угоди про продовження – за період останньої Угоди про продовження) підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. При цьому, Позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можливо вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання Кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим Договором, а можливість отримання знижки забезпечена для Позичальника лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. 

Виходячи з того, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення Кредиту у відповідності до встановленого п. 2.1. Спеціальних умов Кредитного договору, первісним кредитором було здійснено перерахунок нарахованих процентів згідно з п. 2.3. Спеціальних умов Кредитного договору, а саме особливі умови, встановлені для Позичальника Програмою лояльності втратили силу (застосування процентна ставка – 1,99 відсотків в день), та було застосовано Базову процентну ставку – 2,99 відсотків в день на увесь строк кредитування, і таке нарахування відповідає вимогам нормам Цивільного кодексу України та умовам Кредитного договору, що відображено в даному розрахунку заборгованості, що був виконаний первісним кредитором. 

Відповідно до п. 2.5. Договору кредитної лінії № 118435, кредит вважається погашеним в день отримання Кредитодавцем коштів в погашення усієї заборгованості за Кредитом. 
Таким чином, протягом всього строку кредитування нарахування відсотків відбувалося за базовою процентною ставкою, яка становить 2.99 відсотків в день, що становить 179,40 грн. 

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). 
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 року (справа № 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. 
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 

Отже, оскільки позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього за договором виникла заборгованість в загальному розмірі 15 328,80 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 грн та заборгованість за процентами в розмірі 9 328,80 грн. 

Позивачем до позовної заяви було долучено Деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 10005075246, який сформований первісним кредитором – ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2019 року у справі № 910/20107/17 зроблено висновок, що «…суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17». 

Учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. 

Тобто, якщо відповідач не згоден з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. 
Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, в тому числі й щодо розрахунку заборгованості, не спростував його належними та допустимими доказами, не надав власного розрахунку наявної заборгованості, клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором вВідповідач також суду не надав.

Покликання відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправомірності вимог про стягнення заборгованості ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки кредитні правовідносини виникли у відповідача не з ним, а з ТОВ «Інвест Фінанс», апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Так, статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 

Згідно Договору факторингу № 10052024/110.05.2024 року, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором № 10005075246 від 04.01.2022 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача.
Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, і становить 15 328 грн. 80 коп., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 328 грн. 80 коп. - заборгованість за відсотками.
З Наказу ТОВ «Компані Інвест Фінанс» № 15-04-2024-1 від 15.04.2024 вбачається, що мала місце зміна найменування та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на нове – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», а згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.05.2024 щодо ТОВ «Компані Інвест Фінанс», код ЄДРПОУ 40284315, на 6 та 7 аркуші якої відображено, що була здійснена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, що включає в себе зміну найменування юридичної особи (повного та/або скороченого).
Таким чином, твердження представника відповідача є безпідставними, оскільки наявними серед матеріалів справи доказами підтверджується правомірністю укладання 10.04.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Компані Інвест Фінанс» (попередня назва – ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») договору факторингу № 10052024/1 від 10.05.2024, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТзОВ «Діджи фінанс» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 , і відповідні заперечення апелянта не спростовують вказаних обставин.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» заборгованості за кредитним договором заборгованість за кредитним договором № 10005075246 від 04.01.2022 року у розмірі 15 328 грн. 80 коп..

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 рокузалишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.