ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Справа № 915/1256/23 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 26565573)
до відповідача Громадської організації "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, вул. Карпенка Генерала, буд. 51-Б, м. Миколаїв, 54038 (код ЄДРПОУ 25381523)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034 (код ЄДРПОУ 39825404); 
про стягнення шкоди в сумі 30 662, 36 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулась Миколаївська міська рада з позовною заявою до відповідача Громадської організації "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, в якій просить суд стягнути з відповідача 30 662, 36 грн. - шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0, 2424 га, кадастровий номер 4810136300:05:006:0005.
Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача через виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від сторін до суду не надходило.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 14.08.2023, надіслана на адресу відповідача Громадської організації "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, вул. Карпенка Генерала, буд. 51-Б, м. Миколаїв, 54038, повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти “за закінченням встановленого строку зберігання”.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи; інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон та/або адреса електронної пошти (п. 10, 18 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 року у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”.)
В рішенні від 07.07.1989 року у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії” ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
Судом також враховано, що відповідачем в порушення ст. 6 ГПК України не зареєстровано електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025, №793/2025 від 20.11.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІI. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено порушення відповідачем вимог земельного законодавства, а саме ст. 125, 126, п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України (самовільне зайняття земельної ділянки), що встановлено за результатами державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, а саме проведеною Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області перевіркою (акт перевірки дотримання вимог законодавства від 12.03.2020 № 118-ДК/12/Ап/09/01-20, акт обстеження земельної ділянки від 12.03.2020 № 118-ДК/63/Ао/10/01-20, постанова про накладення адміністративного стягнення від 12.03.2020 № 118-ДК/0066/По/08/01-20).
Розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, становить 37 162, 36 грн., з яких відповідачем оплачено 6 500, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані ст. 12, 80, 83, 122, 125, 126, 152, 153, 157, 206, 211 ЗК України, ст. 167, 170, 1166 ЦК України, Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", судовою практикою.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем не подано в порядку ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

2.3. Правова позиція третьої особи.

06.09.2023 на адресу Господарського суду Миколаївської області від третьої особи надійшло клопотання (вх. № 11596/23 від 06.09.2023) про продовження процесуальних строків для реалізації процесуальних прав та долучення матеріалів до справи, в якому третя особа просить суд: 1) вважати строк подання пояснень на позов Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області таким, що порушений з поважних причин; 2) долучити до матеріалів справи пояснення на позов Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.
Клопотання мотивовано наступним.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України, та з метою збереження життя і здоров`я державних службовців та працівників Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2022 № 40 «Про встановлення простою в роботі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області» з 24.02.2022 року запроваджено простій для більшої чисельності працівників Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.04.2022 № 41 «Про організацію роботи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в умовах воєнного стану» введено дистанційний режим роботи для окремих працівників, виконання посадових обов`язків якими забезпечувало б мінімальну підтримку функціонування державного органу. 
З урахуванням наказу Національного агентства України з питань державної служби 13.03.2020 № 39-20 «Про внесення змін до Типових правил внутрішнього службового розпорядку», згаданим наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області дозволено виконання державними службовцями завдань за посадою за межами адміністративної будівлі державного органу. Серед їх числа лише 3 (три) державних службовці, які згідно на час прийняття ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14.08.2023, могли здійснювати представництво Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судах в межах всієї Миколаївської області. Останнє мало ефект фактору негативного впливу на своєчасну та якісну реалізацію процесуальних прав через нерівнозначну співставність чисельності спорів та зайнятою у позовній роботі кількістю працівників. В силу наведених обставин, працівники Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, які згідно своїх посадових обов`язків можуть забезпечити здійснення представництва Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судах, мають територіальну розрізненість свого місця знаходження і перебувають на територіях смт Березнегувате, смт Казанка (Баштанський район Миколаївської області), м. Миколаєва.
Зазначені обставини ускладнюють забезпечення систематичної безперебійної роботи Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області в реальному часі. Порушення синхронної взаємодії співробітників призводять до виникнення часових прогалин у реалізації посадових обов`язків. Останнє вплинуло на своєчасність реалізації процесуальних прав і обов`язків, які складають зміст правосуб`єктності Головного управління у справі № 915/1256/23.
Розглянувши клопотання третьої особи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.
Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до ч. 4 ст. 168 ГПК України пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами (постанова ВП ВС від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (постанова ВП ВС від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.08.2023 встановлено третій особі строк у 10 днів з дня з дня вручення даної ухвали для подання до суду пояснень в порядку ст. 168, 179 ГПК України та всіх наявних доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, якщо такі докази не надані сторонами, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.
Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 14.08.2023 про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету третьої особи 16.08.2023 о 16:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
06.09.2023 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» від третьої особи надійшло клопотання про продовження процесуального строку та письмові пояснення.
Враховуючи наведені заявником обставини, враховуючи, що строк, який пропущено третьої особою не є значним, з метою забезпечення реалізації учасниками судового процесу передбачених законом прав та обов`язків (ст. 46 ГПК України), дотримання основних засад судочинства (ст. 2 ГПК України), з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також забезпечення змагальності судового процесу, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску третьою особою строку на подання письмових пояснень та наявність правових підстав для продовження процесуального строку на подання письмових пояснень до дати фактичного подання письмових пояснень. Письмові пояснення третьої особи прийнято судом до розгляду.

В письмових поясненнях (вх. № 11599/23 від 06.09.2023) третя особа зазначає наступне. 
Спірні правовідносини у справі № 915/1256/23 стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 4810136300:05:006:0005 площею 0,2424 га, яка є земельною ділянкою комунальної форми власності. Цільове призначення цієї земельної ділянки – для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. 
Отже, об`єкт спірних правовідносин не належить до сфери реалізації Головним управлінням покладених на нього завдань, а саме щодо питання розпорядження нею та вжиття заходів, спрямованих на відшкодування завданої шкоди в судовому порядку.
Головне управління (як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору) усвідомлює вагомість своїх пояснень щодо позову, однак система наведених матеріально-процесуальних правових норм свідчить, що судове рішення у справі № 915/1256/23 не може вплинути на права та обов`язки Головного управління.
В поясненнях третя особа просить суд здійснювати судовий розгляд без участі у справі № 915/1256/23 Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.03.2020 № 118-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності" 12.03.2020 державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у присутності уповноваженої особи ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді було проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства за адресою м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, 51-В, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки № 118-ДК/121/Ап/09/01-20 від 12.03.2020.
Актом перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 0,2424 га кадастровий номер 4810136300:05:006:0005 комунальної форми власності, категорія – землі житлової та громадської забудови, цільове призначення землі для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. 
Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного з Миколаївською міською радою № 040500100424 від 08.07.05, земельна ділянка надавалась для закінчення будівництва 2 черги «Ринок-торговий комплекс» по вул. Генерала Карпенка, 51-В. ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді строк дії договору з продовженням закінчився 13.12.2011.
На момент перевірки правовстановлюючих документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки, відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України у ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді відсутні.
На земельній ділянці знаходиться незавершене будівництво торгових павільйонів, бетонні плити, територія огороджена металевим забором.
Таким чином, встановлено порушення ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді земельного законодавства, а саме ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за яке передбачена відповідальність згідно п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, а саме – самовільне зайняття земельної ділянки. 
Акт отримано представником відповідача особисто, про що зроблено відмітку в Акті.

12.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області складено Протокол про адміністративне правопорушення № 118-ДК/0064/П/07/01-20 від 12.03.2020, відповідно до ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді в особі керівника ОСОБА_1 самовільно використовує земельну ділянку кадастровий номер 4810136300:05:006:0005, що є порушенням ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду (збитки), що підтверджується Розрахунком шкоди до акта обстеження.
Відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ст. 53-1 КУпАП.
Особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 , керівник ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді.
В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 на розгляді справи про адміністративне правопорушення була присутня особисто 12.03.2020, про що міститься підпис вказаної особи.

12.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято Постанову про накладення адміністративного стягнення № 118-ДК/0066/По/08/01-20, якою встановлено порушення гр. ОСОБА_1 , яка є керівником ГО “Факел” - Фонд СМНІОМ, вимог ст. 125, 126 ЗК України, а саме гр. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,2424 га (кадастровий номер 4810136300:05:006:0005) без правовстановлюючих документів. Порушенням заподіяно матеріальну шкоду відповідно до розрахунку шкоди до акта обстеження на суму 37 162, 36 грн. Визнано гр. ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170, 00 грн. 
В постанові зазначено, що ОСОБА_1 постанову отримала особисто, про що міститься підпис вказаної особи.

Того ж дня, 12.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області складено Повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу № 118-ДК/0047/ШК/11/01-20 від 12.03.2020, яким вимагало оплатити розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу у розмірі 37 162, 36 грн.
До повідомлення додано розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.
Повідомлення отримано відповідачем особисто, про що зроблено відмітку на повідомлені.

13.10.2021 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області направлено голові Миколаївської міської громади лист № 18-14-0.162-6492/2/24, в якому повідомлено, що в ході перевірки було встановлено, що ГО “Факел”- Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді в особі керівника ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку площею 0,2424 га (землі житлової та громадської забудови) після закінчення договору оренди земельної ділянки № 040500100424 від 08.07.05 без документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди, що є порушенням вимог ст. 125, 126, п. “б” ст. 211 Земельного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП. 
Крім того, у листі зазначено, що штраф в розмірі 170 грн. сплачено у добровільному порядку. Разом з тим відповідно до Постанови КМУ № 963 від 25.07.2007, 12.03.2020 проведено розрахунок шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки в розмірі 37 162, 36 грн. На сьогоднішній день шкода сплачена частково у розмірі 6 500, 00 грн.
Враховуючи, що у Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області як землевласника або землекористувача відсутні законодавчо обґрунтовані підстави для здійснення претензійно-позовної роботи відносно земель комунальної власності, відповідно до п. "б" ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" Головним управлінням направлено копії матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства для вжиття заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідно до закону та в межах наданих повноважень, про результати яких (вжитих заходів) повідомити Головне управління.

Відповідачем не подано суду доказів відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, у зв`язку з чим Миколаївська міська рада звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення шкоди в сумі 30 662, 36 грн.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Приписами ст. 1, 2 Земельного кодексу України та ст. 13, 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи влади і органи місцевого самоврядування, а земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 78 ЗК України (тут і далі в редакції від 21.02.2020) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до п. "а" ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до п. "г" ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Відповідно до ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. 
Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції від 28.12.2015) самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Відповідно до абз. 1, абз. 2-3, 5 п.п. "а" ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать:
а) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині:
додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;
додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Відповідно до абз. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок.
Відповідно до абз. 1-4 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2007 № 963 (в редакції від 05.08.2016) спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - розмір шкоди) (п. 1 Методики).
Відповідно до п. 2 Методики розмір шкоди визначається окремо по кожному із зазначених правопорушень.
Відповідно до п. 3 Методики розмір шкоди не включає витрати на:
знесення будинків, будівель і споруд, які самочинно збудовані чи будуються на самовільно зайнятих земельних ділянках чи на земельних ділянках, не відведених в установленому порядку на цю мету;
приведення земельних ділянок у стан, придатний для їх подальшого використання за цільовим призначенням;
проведення рекультивації порушених земель.
Відповідно до п. 4 Методики розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається:
для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою:
Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (1),
де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень;
Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів;
Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3;
Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4;
Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 р. № 783 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 20, ст. 823);
для земель житлової та громадської забудови за такою формулою:
Шс = Пс x (Нпз x Кн x Кк ) x Кф x Кі (2),
де Шс, Пс, Кф і Кі - мають таке саме значення, як у формулі 1;
Нпз - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель житлової та громадської забудови за цільовим призначенням відповідно до групи населених пунктів за чисельністю населення, визначений у додатку 5;
Кн - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів обласного значення, мм. Києва та Севастополя, визначений у додатку 6;
Кк - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів, віднесених до курортних, визначений у додатку 7.
Відповідно до п. 7 Методики розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. № 1619 (Офіційний вісник України,2000 р., 44, ст. 1896).

Будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки (постанова КАС ВС від 20.02.2020 у справі № 1940/1655/18).
Відповідно до вимог законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (постанова КГС ВС від 05.12.2019 у справі 910/810/18).
За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення відповідачем ТС за відсутності документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою комунальної власності, право розпорядження якою належить до компетенції Ради, не можна визнати законним (постанова КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 918/633/16).
При вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні таких спорів необхідно комплексно досліджувати питання стосовно того, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо (постанови КГС ВС від 05.12.2019 у справі 910/810/18, від 15.02.2018 у справі № 910/5702/17, від 28.03.2018 у справі № 910/24189/16, від 27.06.2018 у справі № 902/889/16).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Стаття 1166 ЦК України унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини (постанова ВС від 11.02.2021 у справі № 922/1816/20).
Аналогічно стосовно складу цивільного правопорушення вказував Верховний Суд у постановах від 18.04.2018 у справі № 904/4933/17, від 12.06.2018 у справі № 908/999/17, від 25.02.2020 у справі № 908/581/19 та від 10.04.2018 у справі № 923/771/16.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У даних правовідносинах саме на Інспекцію покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди (постанова ВС від 02.02.2021 у справі № 911/2005/13).
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (постанова ВС від 23.04.2024 у справі № 911/1549/22).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.
Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.
Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» згідно з пунктом 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 № 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме:
- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства;
- протокол про адміністративне правопорушення;
- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства);
- акт обстеження земельної ділянки.
Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Відповідно до абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки її відшкодовує володілець цього джерела згідно зі статтею 1187 ЦК.
Відповідно до абз. 1 п. 16 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки № 118-ДК/121/Ап/09/01-20, яким встановлено порушення ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді земельного законодавства, а саме ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за яке передбачена відповідальність згідно п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, а саме – самовільне зайняття земельної ділянки.
12.03.2020 старшим держаним інспектором ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за результатами розгляду протоколу від 12.03.2020 № 118-ДК/0064/П/07/01-20 прийнято Постанову про накладення адміністративного стягнення № 118-ДК/0066/По/08/01-20, якою встановлено, що порушенням заподіяно матеріальну шкоду відповідно до розрахунку шкоди до акта обстеження на суму 37 162, 36 грн. та визнано гр. ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170, 00 грн. 
Того ж дня, 12.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області складено Повідомлення № 118-ДК/0047/ШК/11/01-20 від 12.03.2020 з вимогою про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу у розмірі 37 162, 36 грн. До повідомлення додано розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.
Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.03.2020, протокол від 12.03.2020, постанову про накладення адміністративного стягнення від 12.03.2020 та повідомлення від 12.03.2020 отримано керівником ГО “Факел” - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді земельного законодавства особисто, про що зазначено у вищевказаних документах з підписом керівника відповідача.
13.10.2021 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області направлено Миколаївській міській раді лист № 18-14-0.162-6492/2/24 з матеріалами перевірки для вжиття відповідних заходів. Крім того, повідомлено, що ГО "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді шкоду сплачено частково у розмірі 6 500, 00 грн.
Таким чином, сума заподіяної шкоди становить 30 662, 36 грн. (37 162, 36 грн. - 6 500, 00 грн.).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, оскільки матеріалами справи доведено склад цивільного правопорушення: протиправну поведінку відповідача ГО "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, який використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів (самовільне зайняття земельної ділянки); наслідки у виді завдання шкоди в розмірі 37 162, 36 грн. (з урахуванням часткової оплати 30 662, 36 грн.) внаслідок допущення вимог ст. 125, 126 ЗК України, що свідчить і про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та наслідками, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог земельного законодавства; вину суб`єкта господарювання - невжиття своєчасних заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Розрахунок розміру шкоди виконано контролюючим органом відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», абз. 2 п. 4 Методики № 963, розмір якої (шкоди) не спростовано жодними доказами у справі. Враховуючи, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності, правомочності з розпорядження якої здійснює Миколаївська міська рада як орган місцевого самоврядування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування власнику землі шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки в порядку ст. 152, 211 ЗК України, ст. 1166 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн. згідно ст. 129 ГПК України відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Громадської організації "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, вул. Карпенка Генерала, буд. 51-Б, м. Миколаїв, 54038 (код ЄДРПОУ 25381523) на користь позивача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 26565573) (отримувач УК у м. Миколаїв / Центральний р-н / 24062200; бан отримувача Казначейство України (ЕАП); код в ЄДРПОУ отримувача 37992781; р/р UA 588999980314000611000014483):
- 30 662, 36 грн. (тридцять тисяч шістсот шістдесят дві грн. 36 коп.) - шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0, 2424 га, кадастровий номер 4810136300:05:006:0005

3. Стягнути з відповідача Громадської організації "ФАКЕЛ" - Фонд сприяння молодим науковцям і обдарованій молоді, вул. Карпенка Генерала, буд. 51-Б, м. Миколаїв, 54038 (код ЄДРПОУ 25381523) на користь позивача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 26565573) (р/р UA 44201720344230028000027733; банк отримувача: ДКСУ м. Київ, ЄДРПОУ 04056612):
- 2 684, 00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 20.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш