ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9207/25 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Чаку Є.В., 
суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за його рапортом у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків (матір`ю), яка є особою з інвалідністю II групи, на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 09.06.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.06.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким повністю задовольнити позов. На думку апелянта, оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що не відповідає
нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.
Відповідачем також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким залишити без розгляду позов. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з неповним дослідженням всіх обставин та доказів, без розгляду процесуальних документів поданих відповідачем, з грубим порушенням вимог закону, що є безумовною підставою для його скасування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач зазначив, що позивачем не доведено наявність підстав для його звільнення з військової служби, у відповідності до п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю в постійному сторонньому догляду за матір`ю ОСОБА_2 , при відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. Відповідач зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою що є підставою для відмови в її задоволенні.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зазначив, що відсутні підстави для відмови позивачу у звільненні згідно абзацу 13, п. 3, ч. 12, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки виконуються обов`язкові умови для звільнення - наявність матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи і має потребу у здійсненні постійного стороннього догляду та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації під час воєнного стану на посаді водія евакуаційного ізводу 3 РВР 1 РВБ військової частини НОМЕР_1 .
08.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До рапорту позивач додав пакет документів, а саме: автобіографію, копію свідоцтва про народження, копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 796181 від 11.10.2024, копію довідки ЛКК КНП «Деснянський ЦПМСД» № 83 від 03.06.2024, довідку про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №275 від 18.10.2024, Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця №1/5106 від 14.05.2025, довідку Морівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 10 від 10.04.2025, копію свідоцтва про смерть батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_1 та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 та копію довідки присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 .
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.06.2025 №1/6584 на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 направлений Акт обстеження сімейного стану солдата ОСОБА_1 від 09.06.2025.
В Акті від 09.06.2025 №1/6061 встановлено осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- родичі першого ступеня спорідненості: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- родичі другого ступеня спорідненості: онука ОСОБА_5 , 2002 року народження.
Розглянувши рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, командир ВЧ НОМЕР_1 відмовив у задоволенні останнього, про що повідомив ОСОБА_1 листом від 16.06.2025.
Підставою відмови стало повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 14.05.2025 №1/5106 та складення нового, який до рапорту військовослужбовцем доданий не був. Крім того, ВЧ НОМЕР_1 порекомендовано позивачеві після отримання нового Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця повторно звернутися з рапортом про звільнення.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо звільнення його з військової служби та вважаючи її протиправною та такою, що призвела до порушення його прав, позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон; тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Підстави звільнення з військової служби регламентовані статтею 26 Закону.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з абзацем 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд зазначає, що згідно з п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009№ 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абз. 3 п. 14.10 р. XIV Інструкції №170).
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз наведених норм свідчить, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Згідно з абзацом 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Судом встановлено, що 08.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До рапорту позивач додав пакет документів, а саме: автобіографію, копію свідоцтва про народження, копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 796181 від 11.10.2024, копію довідки ЛКК КНП «Деснянський ЦПМСД» № 83 від 03.06.2024, довідку про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №275 від 18.10.2024, Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця №1/5106 від 14.05.2025, довідку Морівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 10 від 10.04.2025, копію свідоцтва про смерть батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_1 та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 та копію довідки присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 .
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 796181 від 11.10.2024 ОСОБА_2 з 25.09.2024 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.
В довідці консультативно-лікарської комісії КНП «Деснянський ЦПМСД» № 83 від 03.06.2024 вказано, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, так як не здатна до самообслуговування безстроково.
Згідно довідки Морівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 10 від 10.04.2025 ОСОБА_2 тяжка хвора і знаходиться на лікуванні в Морівській СЛАЗПСМ (стаціонар вдома). Діагноз: цереброваскулярна хвороба з гіпертонічною хворобою ІІІ ст., загроза ішемічного інсульту, паркінсонізм.
Висновком Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, складеного ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.05.2025 №1/5106 встановлено, що в ході обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця - працездатних осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено.
Колегія суддів вважає, що додатки до рапорту ОСОБА_1 в повній мірі відповідають переліку необхідних доказів, встановленому спеціальним законодавством, а саме підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170, які дають право військовослужбовцю на звільнення за сімейними обставинами.
Як свідчать матеріали справи відповідач розглянув рапорт позивача та долучені до нього додатки та відмовив у задоволенні останнього.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстави для відмови зазначені в листі є не вмотивованими в розумінні Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 531 ( далі - Порядок).
Згідно п.3-7 Розділу ІІІ Порядку відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
В даному випадку в листі про відмову в задоволенні рапорту від 16.06.2025 відповідач зазначив, що відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_6 доданий ОСОБА_1 . Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 14.05.2025 скасований та складений новий Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, який позивачем не був доданий до рапорту від 09.06.2025. Додатково відповідач в листі рекомендував позивачу після отримання нового Акту обстеження сімейного стану повторно звернутися з рапортом про звільнення. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що вказана відмова ґрунтується на наданій ІНФОРМАЦІЯ_4 інформації про скасування Акту обстеження сімейного стану від 14.05.2025 та прийнятті нового Акту, який не доданий до рапорту, що розглядався. 
Однак такі твердження відповідача не кореспондуються із пунктами 5 та 7 Порядку, оскільки відповідачу було достовірно відомо про скасування Акту, поданого позивачем та наявності нового Акту, дата якого співпадає із датою реєстрації рапорту позивача, та який, як вбачається із самого Акту, прийнятий в зв`язку із інформацією, що була надана військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Враховуючи вимоги Порядку відповідач мав можливість самостійно витребувати Акт обстеження від 09.06.2025 та прийняти мотивоване та обґрунтоване рішення із наданням оцінки всім наявним або відсутнім доказам., проте таких дій не вчинив, а запропонував позивачу після отримання нового Акту обстеження сімейного стану повторно звернутися з рапортом про звільнення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 без належного обґрунтування, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а також без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга ст.9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що ВЧ НОМЕР_1 рапорт позивача розглянутий без належної оцінки всім обставинам, що мають значення в спірних правовідносинах, колегія суддів вважає належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 09.06.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.06.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Доводи відповідача про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду з огляду на наявність ухвали суду в аналогічній справі №320/63114/24, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів зазначає, що дійсно сторони у даній справі та у справі № 320/63114/24 є ідентичними, предмет позову є схожим, проте підстави позовів у вказаних справах є різними.
Підставою позову у справі № 320/63114/24 є відмова військової частини в задоволенні рапорту позивача поданого у грудні 2024 року, натомість в даній справі позивач оскаржує відмову відповідача в задоволенні рапорту поданого у червні 2025 року.
Отже вказані справи є не тотожними, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем не було доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом оскарження у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких