П О С Т А Н О В А

10 березня 2026 року м. Київ

Справа №757/32572/25-п
Апеляційне провадження №33/824/1829/2026

Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року за матеріалами, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодився із зазначеною постановою ОСОБА_1 , його захисником - адвокатом Густяком М.А., 25 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу.
Крім того в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року, яке обґрунтоване тим, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав через три місяці з дня її постановлення тобто не 03 грудня 2025 року, а 12 лютого 2026 року, що не дало можливості оскаржити рішення в десятиденний строк. У зв`язку з чим просить поновити строк на оскарження постанови суду.

Матеріали справи №757/32572/25-п надійшли до суду апеляційної інстанції 04 березня 2026 року.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.
Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, слід дійти висновку, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, враховуючи наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не брав участь у ході розгляду справи судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі вказує, що оскаржувану постанову отримав 12 лютого 2026 року (а.с. 41) й 25 лютого 2026 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, тобто після закінчення строків на апеляційне оскарження постанови суду.
На думку апеляційного суду, ОСОБА_1 мав реальну можливість своєчасно подати апеляційну скаргу, але не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у визначений законом десятиденний строк.
Строк з дати (12 лютого 2026 року) коли скаржник дізнався про оскаржувану постанову суду закінчився 23 лютого 2026 року, тоді як апеляційну скаргу подано 25 лютого 2026 року.
Про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані скаржником.
Проте, будь-яких об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови судді у визначений законом строк Водопяном А.Ю. в апеляційній скарзі не наведено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Враховуючи вищевикладене, зазначені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки нею не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне оскарження постанови суду першої інстанції, а відтак суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.