Справа № 515/394/26
Провадження № 2-о/515/890/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
заявниці ОСОБА_1 , 
представника заявниці адвоката Давиденка К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в залі суду у м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Одеській області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
В С Т А Н О В И В:
09 березня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області із заявою із залученням заінтересованої особи – виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеській області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років померла її бабуся ОСОБА_2 . Через необхідність ведення постійного догляду, заявниця з березня 2024 року забрала бабусю до себе за адресою: АДРЕСА_1 , де вона й проживала до самої смерті. Після смерті бабусі залишились земельні ділянки площею 2,56 га та 1,21 га, загальною площею 3,77 га, що розташовані на території Татарбунарської міської ради (за межами села Глибоке), які належали їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №036429, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 20 листопада 2002 року та земельна ділянка площею 2,7959 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради (за межами села Глибоке), власником якої бабуся була згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 січня 2021 року. Вказані земельні ділянки вона має право успадкувати після смерті бабусі відповідно до ст. 1266 ЦК України, як спадкоємець за правом представлення. Звернувшись після смерті ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. з метою прийняття спадщини, отримала відмову через втрату визначеного законодавством 6-ти місячного строку. Батько заявниці та син спадкодавці ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Глибоке Татарбунарського району Одеської області у віці 50 років, інших спадкоємців до майна бабусі немає.
Вказуючи на те, що встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавицею необхідне для реалізації права на оформлення спадкового майна, законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, окрім судового, прийняти спадщину за законом у встановленому законом порядку заявниця позбавлена можливості через відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, просила встановити юридичний факт її постійного проживання, як спадкоємиці за законом зі спадкодавицею ОСОБА_2 до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 березня 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської від 10 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку окремого провадження та витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. копію спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення на її обґрунтування, просила задовольнити у повному обсязі та визнати факт її постійного проживання з бабусею ОСОБА_2 до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник заявниці адвокат Давиденко К.В. у судовому засіданні просив заяву задовольнити з підстав зазначених у ній.
Представник заінтересованої особи – виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області Логінов О.Г. у судове засідання не з`явився, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 31.03.2026 року подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви у повному обсязі не заперечував.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що покійна ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 . Після того як здоров`я бабусі погіршилося, онука ОСОБА_1 забрала її проживати до себе по АДРЕСА_1 , доглядала та вони разом проживали до самої смерті бабусі, після чого онука її поховала. Чоловіка у бабусі не було, а син помер раніше неї.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що заявниця у справі проживає в АДРЕСА_1 та з березня 2025 року забрала проживати до себе свою бабусю ОСОБА_2 , оскільки у тої погіршився зір та вона потребувала допомоги. Бабуся проживала у будинку разом з онукою, більше з ними ніхто не проживав. Бабуся була одинока, відомо, що у неї був син, який помер раніше неї.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи заявниці, допитавши свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 74 роки померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 15 квітня 2025 року зроблено актовий запис №160 на видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).
За життя ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №036429, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 20 листопада 2002 року, належала земельна ділянка загальною площею 3,77 га (яка складається із земельних ділянок площею 2,56 га та 1,21 га), призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Глибоківської сільської ради (а.с.12).
Також, згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 22 січня 2021 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. та реєстрованим в реєстрі за №13, у власності ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка, розташована на території Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, площею 2,7259 га, кадастровий номер 5125081400:01:001:0292, яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначена земельна ділянка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №036236, виданого листопада Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 20 листопада 2002 року на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 2002 року №285/А (а.с.13).
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30 січня 1968 року Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, спадкодавця ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 50 років в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 26 грудня 2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис вчинено за №508 (а.с.7).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 14 грудня 1990 року Глибоківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (актовий запис №15) вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6).
22 червня 2007 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований виконавчим комітетом Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області під актовим записом №7, змінивши прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », про що отримала свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Таким чином, заявниця у справі ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та онукою спадкодавці ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади №2024/003466678 від 08 квітня 2024 року зареєстрованим місцем проживання заявниці є: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Довідкою Глибоківського старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №19 від 03 березня 2026 року підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2024 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно, без реєстрації проживала та вела спільне господарство разом зі своєю онукою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
04 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. зі зверненням щодо відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_2 та отримала відмову у зв`язку із втратою строків прийняття спадщини, оскільки вона, як спадкоємець за законом відповідно до ст. 1266 ЦК України (за правом представлення), не звернулась своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи до майна померлої та не надала інших доказів прийняття спадщини (а.с.11).
Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., наданої на виконання ухвали суду від 10 березня 2026 року, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася (а.с.23).
Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів (ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК).
Згідно з п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. 
Статтею 315 ЦПК визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Також, Пленум Верховного Суду України в п. 1Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч.1 ст. 1216 ЦК України с падкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.1222, 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
На підставі ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Також, в ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
В ході судового розгляду із наданих заявницею документів встановлено, що спадкодавиця – бабуся заявниці у справі ОСОБА_2 , постійно до часу своєї смерті проживала разом із онукою, яка її доглядала за місцем реєстрації та постійного проживання онуки.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішенні суду, окрім відомостей про факт, встановлений судом, доказів, на підставі яких суд установив цей факт, суд зазначає мету його встановлення (ст.319 ЦПК України).
Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавицею до часу її смерті є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавицею на час смерті залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав ОСОБА_1 , що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом (за правом представлення). 
Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі достатньо для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.
Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні, у тому числі враховуючи покази свідків, допитаних у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів для встановлення факту, що заявниця ОСОБА_1 , яка є онукою спадкодавиці, постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини необхідно їй для реалізації свого права на спадкування майна померлої, нотаріального оформлення свого права та отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно-земельні ділянки, що залишилися після смерті ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 2,4,12,15,16, 76,77,80,81,89,263,293,294,315,319 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа:виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Одеській області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити. 
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (рнокпп НОМЕР_6 ) разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Дем`янова