ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 квітня 2026 року	Справа №160/30253/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу № 160/30253/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

20.10.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області прийняти заяву громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 року №649 та надати рішення за результатами розгляду заяви. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2025 року позивачем особисто подано до канцелярії Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області заяву про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Проте у відповіді, яку було отримано представником позивача на адвокатський запит не було розглянуто питання прийняття чи не прийняття заяви анкети позивача про надання їй статусу біженця у відповідності до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту». Таким чином, заява позивача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не була прийнята відповідачем та розглянута відповідно до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту». Вказує, що твердження відповідача про те, що позивач порушила порядок звернення за захистом в Україні, оскільки невчасно звернулася за захистом не можуть бути підставою відмови у прийнятті її заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/30253/25. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
11.11.2025 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надало відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем зазначено, що позивачем не дотримано порядку та строку звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що визначені статтею 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Враховуючи, що позивачем порушено законодавство у сфері шукачів захисту в частині порядку і строків звернення із заявою, а також те, що Україна перебуває в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, це і зумовило застосування до позивача положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» від 10.02.2002 № 2942-ІІІ. У ній визначено, що ніщо в цій Конвенції не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вражає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про розгляд з викликом сторін адміністративної справи № 160/30253/25.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та має посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 , терміном дії до 12.04.2031 року.
12.08.2025 року позивач звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками. 
Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27.08.2025 року позивачу було повідомлено про порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зазначено, що частинами 1, 2 статті 5 Закону визначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту: протягом п`яти робочих днів, якщо перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України; без зволікань, якщо під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України. Враховуючи, що вона порушила законодавство у сфері шукачів захисту в частині порядку і строків звернення із заявою, а також те, що Україна перебуває в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, це і зумовило застосування до позивача положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» від 10.02.2002 № 2942-ІІІ. У ній визначено, що ніщо в цій Конвенції не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вражає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки. Правило Конвенції про статус біженців 1951 року застосовується на підставі частини другої статті 2 Закону. У зв`язку з цим, повернено надіслані матеріали. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Відповідно до статті 1 частини 1 пункту 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Згідно пунктом 13 частиною 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначений статтею 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Так, частиною 1 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Приписами статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.
До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.
До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.
Відомості, що подаються заявником, інформація про факт подання заяви про визнання особою, яка має право на захист в Україні, є конфіденційною інформацією.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу»; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила №649).
Згідно із пунктом 2.1 Правил № 649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пункту 2.2 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
Згідно із пунктом 2.4 Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Отже, чинним законодавством встановлено, що суб`єкт владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинен прийняти протягом робочого дня рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.
Судом встановлено, що 12.08.2025 року ОСОБА_1 особисто звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила надати їй статус біженця.
Однак листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27.08.2025 року було повідомлено про порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зазначено що позивач порушила законодавство у сфері шукачів захисту в частині порядку і строків звернення із заявою, а також те, що Україна перебуває в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, це і зумовило застосування до позивача положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» від 10.02.2002 № 2942-ІІІ. У ній визначено, що ніщо в цій Конвенції не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вражає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки. 
Разом з цим, як було зазначено вище, чинним законодавством визначено чіткі варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Таким чином, відповідач розглядаючи заяву позивача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не прийняв відповідного рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідача про подання позивачем заяви довільної форми 12.10.2025 року та неподання заяви встановленої форми, оскільки така заява датована 12.10.2025 року відповідає формі заяви-анкети, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 року №649.
В свою чергу, відповідачем не було доведено, що подана 12.10.2025 року заява-анкета, надана позивачем до матеріалів справи, за змістом і формою відрізняється від наявної у відповідача. 
У відповіді «Про розгляд звернення» від 27.08.2025 року також зазначено про розгляд заяви-анкети від 12.08.2025 року.
Встановлені обставини справи свідчать про допущену протиправну бездіяльність яка полягає в неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За наведених обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та обов`язати Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву громадянки рф ОСОБА_1 від 12.08.2025 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 року №649 та прийняти рішення щодо прийняття заяви про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання прийняти заяву громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та надати рішення за результатами розгляду заяви, задоволенню не підлягають як передчасні, оскільки розгляду заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту передує процедура прийняття такої заяви, чого в даному випадку зроблено не було.
Наразі права позивача порушено відсутністю жодного рішення ухваленого за результатами розгляду її заяви від 12.10.2025 року, яким першочергово є відмова у прийнятті такої заяви або прийняття заяви до розгляду. Відповідач, повертаючи заяву-анкету та додані до неї документи не вирішив питання щодо прийняття такої заяви, ані про прийняття ані відмови у прийнятті заяви. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 139, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, код ЄДРПОУ 37806243) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
Зобов`язати Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву громадянки рф ОСОБА_1 від 12.08.2025 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 року №649 та прийняти рішення щодо прийняття заяви про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська