23.03.26
22-ц/812/576/26
Провадження № 22-ц/812/576/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

23 березня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 473/5979/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 – 
адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 18 грудня 2026 року суддею Лузан Л.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 
про розірвання шлюбу, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позивач зазначав, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21 квітня 2015 року. Від шлюбу мають малолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружжя більше року проживає окремо, спільне господарство не веде. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї, будь-які спроби в свій час примиритися не призвели до бажаних результатів. 
Посилаючись на викладене, позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Бінько М.А. позовні вимоги підтримала, посилаючись на те, що шлюб між сторонами існує формально, його збереження суперечить інтересам позивача, оскільки він фактично створив нову сім`ю з іншою жінкою, в якій народилася спільна дитина. Наразі в суді перебуває справа щодо встановлення батьківства позивача відносно цієї дитини.
Узагальнені доводи інших учасників
Представник відповідачки адвокат Вишневський А.А. проти розірвання шлюбу заперечував, вказуючи на те, що відповідачка бажає зберегти сім`ю.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року шлюб між сторонами розірвано.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тривалим окремим проживанням сторін, фактичним створенням позивачем іншої сім`ї, його категоричне заперечення щодо примирення з відповідачкою, раніше поданою відповідачкою заявою про визнання позову.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Вишневський А.А., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що розірвання шлюбу відобразиться на житті та психічному здоров`ї малолітньої доньки подружжя, яка є інвалідом. Суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_1 категорично заперечувала проти розірвання шлюбу та мала певний план у збереженні сім`ї, а позивач не надав достеменних доказів формального існування сім`ї та наявності у нього іншої сім`ї та дитини.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Бінько М.А. просила апеляційну скаргу залишити без руху у зв`язку з несплатою апелянткою судового збору за подання апеляційної скарги.
Крім того, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Посилалася на ті ж обставини, якими були обґрунтовані позовні вимоги.
Крім того зазначала, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, знаходиться в зоні безпосереднього проведення бойових дій, у зв`язку з чим просить невідкладно захистити та реалізувати своє право на розірвання шлюбу, з огляду на існуючі обставини суттєвого ризику для його життя. Вважає, що необґрунтовані намагання відповідачки зберегти офіційний статус його дружини обумовлені лише тим, що він надає їй права та гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"). Зазначене є зловживанням ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та безпідставним затягуванням розгляду справи.
Також посилалася на те, що ОСОБА_2 категорично не бажає продовжувати подружнє життя з відповідачкою, не бачить в майбутньому їх спільної долі та вважає, що подання апеляційної скарги є намаганням відповідачки затягнути термін набрання рішенням законної сили. 
Також зазначав, що інтереси спільної дитини сторін жодним чином не постраждають внаслідок розірвання шлюбу, він надає та надаватиме матеріальну допомогу на її утримання, оплачує всі супутні витрати, а наявність між сторонами тільки зареєстрованого шлюбу, за відсутності будь яких інших ознак подружніх відносин, не свідчить про порушення інтересів неповнолітньої дитини, а навпаки створює правову та психологічну невизначеність, що негативно впливає на її розвиток. 
2.Мотивувальна частина
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили.
Представники сторін подали клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, проте у день слухання справи подали клопотання про її розгляд за їх відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі з 21 квітня 2015 року. 
Від шлюбу мають малолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Подружжя тривалий час проживає окремо.
ОСОБА_2 фактично створив іншу сім`ю, має дитину, категорично не бажає примирення з відповідачкою.
Позиція апеляційного суду
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 січня 2026 року визнано батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вирішено внести відповідний запис про батька дитини до актового запису про народження.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, він створив нову родину, в якій народилась дитина.
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо не надання судом сторонам строк для примиренні, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що вільна згода позивача на перебування в шлюбі відсутня. В суді першої інстанції сторона позивача наполягала на задоволенні позову про розірвання шлюбу та заперечувала можливість примирення сторін.
Згідно зі статтею 111СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї виявилось неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, якого неможливо примусити перебувати у шлюбі поза його волею.
Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.
Колегія суддів звертає увагу, що у апелянта ОСОБА_1 була можливість примиритися з позивачем заради збереження шлюбу у період з часу подання позову до суду – 12 листопада 2025 року до дати розгляду справи апеляційним судом – 23 березня 2026 року, однак ніяких відомостей щодо вчинення конкретних заходів зі своєї сторони та згоду позивача на досягнення такого примирення до суду апеляційної інстанції не надано. 
Отже, на час розгляду справи апеляційним судом ніяких відомостей про те, що сторони примирилися, або що така пропозиція відповідачки про примирення надійшла до позивача та він її прийняв, суду апеляційної інстанції не надано. Навпаки, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу наполягав на розірванні шлюбу.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не додано.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Вишневським Андрієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова
---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2026 року