Справа № 309/4573/25
Провадження № 2/309/1806/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого-судді Довжанин М.М. за участю секретаря судового засідання Драб Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
В С Т А Н О В И В:

23.12.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 1998 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , зареєстровано шлюб за актовим записом № 203 відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської держадміністрації. Від цього шлюбу в них народилось троє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На сьогодні позивач з відповідачкою не проживають, ОСОБА_1 проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 разом з дітьми. Натомість відповідачка знаходиться на заробітках в Чеській Республіки, тривалий час, і звідки не планує повертатись, про що повідомила його засобами мобільного зв`язку. На сьогодні дочка ОСОБА_5 є неповнолітньою та знаходиться на утриманні батька, що зокрема підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов громадянина від 18.12.2025 року депутата Хустської міської ради Чепка М. Відповідачка на сьогодні відмовляється у добровільному порядку утримувати їхню дочку. Враховуючи вищевикладене позивач змушений звернутись до суду. Зазначаєм також, що внаслідок вищезазначених обставин позивачем також поданий позов про розірвання шлюбу.
Позивач ОСОБА_1 судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Плешинець М.В. подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 
Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 07 листопада 1998 року між між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07 листопада 1998 року зареєстровано шлюб за актовим записом № 203 відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської держадміністрації. Від цього шлюбу в них народилось троє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження за № 268, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про народження за № 246 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про народження за № 424.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов громадянина від 18.12.2025 року, складено депутатом Хустської міської ради Чепка М., на сьогодні дочка ОСОБА_5 є неповнолітньою та знаходиться на утриманні батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.
Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.
При цьому, статтею 183 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з вказаною статтею СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Оскільки на теперішній час неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, заперечень щодо цього факту відповідач не надав, то суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також враховує вік відповідачки, яка є молодою працездатною та має спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини. 
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п.90), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141,258, 259, 263-265,354 ЦПК України, ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, суд,-  

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , аліменти на утримання дочки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 000 /чотири тисячі/ гривень, щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви 23 грудня 2025 року та до досягнення нею повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави 1331 /одну тисячу триста тридцять одну/ гривню 20 /двадцять/ копійок судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Текст рішення виготовлено 23 березня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду: Довжанин М. М.