ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6768/25
Головуючий у першій інстанції – Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/513/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В., 
із секретарем – Піцан В.М.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 25.10.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 299463992 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Цього ж дня ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську картку відповідача грошові кошти в розмірі 20350,00 грн. Проте, зазначає, що в порушення умов укладеного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка становить 100457,62 грн, та складається з: 19869,79 грн – заборгованість по тілу кредиту; 80587,83 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Позивач посилається, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», 04.06.2025 між «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» були укладені договори факторингу, предметом яких було відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, серед яких ТОВ «Юніт Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 100457,62 грн, яку і просить позивач стягнути з ОСОБА_1 , а також судові витрати.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2025 в задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано, що позивачем не доведено належними доказами переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
При ухваленні рішення судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17.
Не погодившись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2025 року змінити в частині мотивувальної частини, резолютивну частину рішення залишити без змін, а саме: 
виключити з мотивувальної частини рішення висновки про: належне укладення 25.10.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 кредитного договору № 299463992; доведеність факту надання кредитних коштів відповідачу у розмірі 23 350,00 грн саме за цим договором; доведеність наявності заборгованості у сумі 50127,42 грн станом на 16.01.2024 та 100457,62 грн станом на момент звернення до суду;
викласти мотивувальну частину рішення в частині висновків суду в такій суті (з точним формулюванням на розсуд суду апеляційної інстанції):
«Позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт належного укладення між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 299463992 від 25.10.2023 року, факт надання кредитних коштів відповідачу саме за цим договором, правомірність, порядок та розмір нарахування відсотків за користування кредитом, а також належне набуття позивачем права вимоги за будь-яким дійсним грошовим зобов`язанням відповідача. У зв`язку з недоведеністю як права вимоги позивача, так і самого існування грошового зобов`язання в заявленому розмірі, у задоволенні позову слід відмовити.»
За доводами скарги, мотивувальна частина рішення не відповідає дійсним обставинам справи, є суперечливою та не повною, створює ризик подальшого порушення прав заявника.
В обґрунтування незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що у відзиві та подальших поясненнях звертав увагу суду на те, що оригінал кредитного договору № 299463992 у жодній формі (ні паперовій, ні належній електронній) не наданий; надані позивачем копії не містять належних реквізитів електронного документа та електронного підпису у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію»; відсутні первинні бухгалтерські документи первісного кредитора, які б підтверджували видачу кредиту саме в рамках договору № 299463992 (проводки за рахунками, внутрішні ордери, регістри); надані розрахунки заборгованості не підтверджені жодними незалежними документами та є односторонніми.
Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотань про витребування у позивача та попередніх кредиторів (факторів) оригіналів електронних документів, первинних бухгалтерських документів, копій договорів факторингу з підтвердженням оплати, що є обов`язковою умовою дійсності факторингу, що є порушенням ст. 12, 13, 76-81, 89 та 263 ЦПК України. Як зазначає заявник, у зв`язку з відмовою в задоволенні вказаних клопотань ним була подана заява про відвід судді Деркача О.Г. у цій справі, в задоволенні якої було відмовлено, тому вважає, що вказані обставини у своїй сукупності підтверджують порушення принципів змагальності, рівності сторін та неупередженості суду.
За доводами скарги, позивачем не доведено, що текст електронного договору, який ніби був доступний для ознайомлення і акцепту 25.10.2023, є тотожним тому тексту, який поданий суду в паперових копіях; що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дійсно належав заявнику як фізичній особі, а не сторонній особі, що мала доступ до моїх даних; що були виконані всі умови Закону України «Про електронну комерцію» щодо ідентифікації сторін, фіксації волевиявлення, захисту електронного документа від несанкціонованих змін.
Як зазначає заявник, перерахування коштів на його картку відповідача саме по собі не доводить, що ці кошти були надані на умовах саме спірного кредитного договору; такі кошти не є, наприклад, поворотною фінансовою допомогою, виплатою за іншим договором, помилковим зарахуванням тощо.
Тому вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про належне укладення кредитного договору та законність вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки відсутність повного пакета первинних документів первісного кредитора не дає можливості однозначно встановити правову природу цих коштів.
Також заявник посилається, що сам факт нарахування значних сум процентів та штрафів не може вважатися доведеним без встановлення факту належного укладення договору та доведення первинних даних, на підставі яких здійснюється розрахунок.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду ТОВ «Юніт Капітал» подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання 13.03.2026 не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 167, 168 т. 2).
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 172 т. 2). 
Від ТОВ «Юніт Капітал», які належним чином повідомлені, заяв/клопотань подано не було.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Судом встановлено, що 25.10.2023 року ОСОБА_1 на вебсайті https://moneyveo.ua заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав персональні дані, зокрема номер банківської картки, номер телефону, та бажані умови кредитування: суму кредиту - 20 350 грн, строк кредитування – 18 днів. (т.1 а.с.27) 
Того ж дня, 25.10.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 299463992 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20350,00 грн, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав Кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу (а.с.38-46 т. 1).
Судом також встановлено, що кредитний договір № 299463992 від 25.10.2023 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор ZJFT-4883 було направлено позичальнику на номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів; одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 25.10.2023 року о 20:29:06 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.47 т. 1).
25.10.2023 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було перераховано грошові кошти в сумі 23350,00 грн на банківську карту ОСОБА_1 , що підтверджує те, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, перерахував на вказаний відповідачем рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 23350,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.9 т. 1) та наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит суду випискою по рахунку відповідача (а.с.28-29 т. 2).
Відповідно до умов договору кредитної лінії № 299463992 від 25.10.2023 первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 23350,00 грн строком на 18 днів зі сплатою 2,10% в день від суми кредиту за час користування кредитом, починаючи з першого для надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.
13.11.2023 сторонами продовжено строк дії договору (дисконтний період) на 30 днів зі сплатою 1,71% в день на період продовження строку, та 1 день зі сплатою 1,37 % в день на період продовження строку, кінцева дата оплати 13.12.2023 (а.с.19 зворот т. 1).
До Кредитного договору додано Паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту (а.с.36-37 т. 1), а також Правила надання грошових коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», які є невід`ємною частиною Кредитного договору (а.с. 28-31 т. 1).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», станом на 16.01.2024 у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023 у розмірі 50127,42 грн, яка складається з: 19869,79 грн – заборгованість кредитом; 30257,63 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.57-58 т. 1).
За матеріалами справи, 28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язується відступити ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (п.2.1 Договору) (а.с.84-87 т. 1).
28.11.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 89 на зворот т. 1).
31.12.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС`та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» була укладена додаткова угода № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою текст договору факторингу №28/1118-01 викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги право грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникають у майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (а.с. 90-93 т. 1).
31.12.2021 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС`та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно (а.с.95 т . 1).
31.12.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою внесено зміни в договір факторингу №28/1118-01, зокрема: доповнено Договір п.11.10 у такій редакції: Відповідно до положень статті 10, 11 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Фактор здійснює передбачені чинним законодавством України заходи по збереженню таємниці фінансової послуги, здійснює її розкриття виключно у порядок та спосіб, передбачені чинним законодавством України, та несе відповідальність за її розголошення в порядку, передбаченому чинним законодавством України». 
Розділ 3 Договору «Фінансування та порядок розрахунків» викладено у новій редакції:
«3.1 В загальному порядку розмір фінансування, що підлягає сплаті Фактором Клієнту (п. 1.6 Договору), встановлюється Сторонами у кожному окремому Реєстрі прав вимоги - у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно відповідного Реєстру прав вимоги. Строки сплати фінансування погоджуються Сторонами у кожному відповідному Реєстрі прав вимоги. 
3.2 За додатковим погодженням Сторін, визначений в порядку п. 3.1 Договору розмір фінансування може бути змінено (підвищено) в залежності від сум грошових коштів, що надійдуть на рахунки Фактора від Боржників, вказаних у відповідному Реєстрі прав вимоги, протягом погодженого Сторонами періоду (квартал, півріччя тощо) - зокрема у разі надходження на рахунки Фактора сум грошових коштів у розмірі, що перевищує 50% від суми Прає вимоги, відступлених за відповідним Реєстром прав вимоги. В такому разі до сплати Фактором Клієнту підлягатиме додаткова до визначеної згідно п.3.1 Договору сума, що є складовою загального розміру фінансування, що підлягає сплаті Фактором Клієнту за відступлення Прав вимоги за відповідним Реєстром (-ами) прав вимоги. Додаткова сума розраховується та сплачується Фактором Клієнту на умовах та в порядку, погоджених Сторонами у відповідній Додатковій угоді. 3.3 Фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у розділі 13 цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта.». Строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с.96 т. 1).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №267 від 16.01.2024 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.20218 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 50127,42 грн (а.с.82 т. 1).
Як встановлено судом, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» були нараховані відсотки за кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023, відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість становить у розмірі 100457,62 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 19 869,79 грн, заборгованість по відсотках 80 5871,83 грн (а.с.53-56 т. 1).
За матеріалами справи, 31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 31/0724-01, за умовами якого клієнт ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Передбачено, що під правом вимоги є всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (а.с. 76-79 т. 1).
31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» підписано реєстр прав вимоги № 1 до договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024, за яким боржником є ОСОБА_1 за кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023 на загальну суму 100457,62 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 19869,79 грн, заборгованість по відсотках 805871,83 грн (а.с. 74 – 75 т. 1).
На виконання умов договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» сплатило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 2 712 261,67 грн (платіжна інструкція №7075 від 05.08.2024 року) (а.с.73 т. 1).
Крім того, 04.06.2025 між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого фактор ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату, а клієнт ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступити факторові ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належать клієнту (а.с. 68-71 т.1).
04.06.2025 між ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» підписано реєстр боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2024, за яким боржником є ОСОБА_1 за кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023 на загальну суму 100457,62 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 19869,79 грн, заборгованість по відсотках 805871,83 грн (а.с. 66-67 т. 1).
Також 04.06.2025 між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2024 (а.с.63 т. 1).
На виконання умов договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2024 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» сплатило ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» грошові кошти, що підтверджується платіжними інструкціями №483 від 25.06.2025, №468 від 10.06.2025, №470 від 11.06.2025, №479 від 19.06.2025 (а.с.59-62 т. 1).
Згідно виписки по особового рахунку за Кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за період з 04.06.2025 до 25.06.2025, з урахуванням відсотків нарахованих ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», становить 100457,62 грн, яка складається з: 19869,79 грн – заборгованість кредитом; 80587,83 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.54 т. 1) .
Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 299463992 від 25.10.2023 відповідачем ОСОБА_1 не погашена.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними доказами переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
При ухваленні рішення судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17.
З висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог погоджується суд апеляційної інстанції, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, враховуючи наступне.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення (статті 15,16 Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Прийнявши до уваги надані позивачем докази, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору в електронному вигляді, фактичну видачу коштів кредитором боржнику та неналежного виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з повернення кредитних коштів.
З такими висновками погодитися не можна, оскільки вони є передчасними.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Апеляційний суд враховує, що висновки суду першої інстанції у справі ґрунтуються на підставі дослідження копій доказів, які, на думку позивача, доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, який ставив під сумнів надані позивачем докази, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі. Всупереч положенням ст. 95 ЦПК України суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування у позивача оригіналів електронних доказів.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суд вважає, що висновки суду першої інстанції по суті спору є передчасними, оскільки ним не взяті до уваги наведені норми права щодо електронних документів та їх копій, не витребувано від позивача за клопотанням відповідача оригіналів письмових (електронних) доказів у порядку положень ст. 95 ЦПК України і, як наслідок, не встановлені обставини справи на підставі допустимих доказів.
Крім того, апеляційний суд враховує, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Подібне зазначено і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Крім цього, слід враховувати те, що поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу. Водночас електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі).
Так, Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору - Закон України «Про електронні довірчі послуги») спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Так, згідно з пунктом 44 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) УЕП - це електронний підпис, створений за результатом криптографічного перетворення електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувача та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. В свою чергу, КЕП є різновидом УЕП, а тому так само повинен пов`язуватися з підписуваними даними так, щоб забезпечувати можливість виявити порушення цілісності цих даних. Вимоги до УЕП наразі містяться у статті 17-1 Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а до КЕП - у статті 19 цього Закону.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що питання достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору є ключовим у цій справі, оскільки від нього залежить те, чи може цей договір вважатись укладеним у письмовій формі або щонайменше чи можуть окремі його положення вважатися такими, що оформлені саме письмово.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога частини першої статті 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
Воно стає питанням доказування цілісності і незмінюваності електронного документа, в якому міститься відповідний електронний договір, тобто переходить у площину процесуального права. Тому, якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Питання про те, як суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінюваність електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. 
Так, згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Так, згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.
Таким чином, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
Для здійснення відповідного огляду інформаційно-комунікаційної системи з метою ознайомлення з оригіналом електронного документа, у залежності від доказування і з урахуванням конкретних обставин справи, суд може залучити спеціаліста або призначити відповідну судову експертизу (статті 74, 103 ЦПК України).
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 2, 12, 13 ЦК України).
Перевіряючи аргументи апеляційної скарги та для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, апеляційним судом ухвалою від 25.02.2026 було витребувано у ТОВ «Юніт Капітал» оригінал електронного доказу (диск, жорсткий диск, сервер або хмарне сховище), зокрема договору кредитної лінії № 299463992 від 25.10.2023, укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 (а.с. 165-166 т. 2).
На виконання ухвали суду представниками ТОВ «Юніт Капітал» 05.03.2026 через систему «Електронний суд» та 05.03.2026 засобами поштового зв`язку було надано суду апеляційної інстанції паперові копії зокрема кредитного договору, паспорту споживчого кредиту (а.с. 184-200, 201-227 т. 2).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не надано суду оригінали електронних доказів відповідно до вимог ст. 100 ЦПК України.
Посилання ТОВ «Юніт Капітал» на те, що ІР-адреса користувача наявна лише у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і позивачем були надані всі документи, які були передані у ході факторингового ланцюгу та які підтверджують факт укладення та перерахування коштів відповідачу апеляційним судом до уваги не приймаються оскільки ТОВ «Юніт Капітал» не було позбавлено можливості витребувати (отримати) зазначені докази у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» як первісного кредитора.
Враховуючи те, що відповідач як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» у письмовій формі у розумінні ст. 207, 639 ЦК України та ставить під сумнів відповідність поданих копій (паперових копій) оригіналу, апеляційний суд у відповідності до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, не бере до уваги як доказ існування між позивачем та відповідачем договірних відносин паперові копії Договору кредитної лінії № 299463992 від 25.10.2023 та Паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 299463992 від 25.10.2023. 
Крім того сканування згенерованого кваліфікованого електронного підпису на окремому аркуші спірного договору не дає можливості відобразити весь документ на який накладено кваліфікований електронний підпис, як посилається позивач у позовній заяві (а.с. 199 т. 2).
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що є правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, оскільки у задоволенні позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 згідно положень ст. 207, 639 ЦК України, тому позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» як правонаступника задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16.03.2026.

Головуючий Судді :