Справа №950/662/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Стеценко В. А.	
Номер провадження 33/816/283/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  173 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 квітня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 60 годин.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 60 годин за те, що о 17 год. 39 хв. 22 січня 2025 року, перебуваючи по вул. Центральна в с. Лебединий Бобрик, Сумського району, Сумської області, він висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 квітня 2025 року скасувати, як незаконну.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, він не визнавав ні свою винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, ні спілкування з працівниками поліції. 
Крім того, як зазначає апелянт, у задоволенні клопотання надати захисника, ознайомитись з протокол та долученими до нього доказами, йому було відмовлено, суддя обмежився лише тим, що озвучив наявні у справі матеріали, в тому числі і звукозапис, який вважав доказом, а він, у свою чергу, лише їх коментував. При цьому, в судовому засіданні не було підтверджено наявність потерпілих, свідків та понятих, а також відеозапису подій, за яких відносно нього було складено протокол за ст. 173 КУпАП.
Про призначення даної справи до апеляційного розгляду на 09 год. 00 хв. 20 січня 2026 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був сповіщений належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив і клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не надсилав.
З врахуванням вказаного, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, а тому, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч.1 ст.251, ст.280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
На думку апеляційного суду, при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, суддею суду першої інстанції вищезазначені вимоги закону у повному обсязі дотримано не було.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї винуватості у вчиненні правопорушення, мотивуючи це тим, що територія вулиці не є громадським місцем, співробітники поліції, які з`явилися на місці події за його викликом не пред`явили йому своїх посвідчень, не попередили його про застосування відеозапису, помітивши його стан сп`яніння не затримали його на три години і не відвезли додому. При цьому ОСОБА_1 визнав що працівники поліції, з якими він спілкувався о 17 год. 39 хв. 22 січня 2025 року на вул. Центральна в с. Лебединий Бобрик були одягнуті в форменний одяг, а він перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Проте, незважаючи на невизнання винуватості, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення було встановлено суддею суду першої інстанції з врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, а саме, протоколу серії ВАД № 605551 від 19 лютого 2025року, рапорту дізнавача СД ВП№3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області та довідки начальника СП ВП №3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, з яких вбачається, що співробітники поліції 22 січня 2025 року прибули на вул. Центральна в с. Лебединий Бобрик для розгляду звернення ОСОБА_1 по мобільному телефону до Лебединського ВП з заявою про гру громадян в карти в одному з магазинів зазначеного населеного пункту, але під час зустрічі, заявник ОСОБА_1 висловлювався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, а в подальшому уникав зустрічі з ними, що не дало можливості скласти адміністративний протокол протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення та відеозапису, долученого працівниками поліції до складеного адміністративного матеріалу з фіксацією подій, за яких останній о 17 год. 39 хв. 22 січня 2025 року, перебуваючи по вул. Центральна в с. Лебединий Бобрик висловлювався на адресу присутніх на місці події працівників поліції нецензурною лайкою, голосно кричав, називаючи дебілами та іншими образливими словами. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції щодо доведеності вказаними доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що ст.173 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини в сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими нормами та іншими соціальними (моральними) нормами система відносин, що складаються в громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Хуліганські дії завжди мають активний характер і не можуть виявлятися у формі бездіяльності. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце.
Громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушений громадський порядок і прагне цього. Суб`єктивна сторона полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
З огляду на вищезазначене, на спростування доводів апелянта щодо не встановлення у даній справі потерпілих, апеляційний суд зауважує, що у даному випадку протокол за ч. 173 КУпАП було складено відносно ОСОБА_1 саме за те, що він перебуваючи по вул. Центральна в с. Лебединий Бобрик, тобто, у громадському місці, порушуючи спокійну обстановку суспільного життя, нормальних умов праці і відпочинку людей, висловлювався на адресу працівників поліції, які приїхали за його ж викликом на лінію «102», нецензурною лайкою, голосно кричав, називав їх образливими словами, що у повному обсязі вказує на наявність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, що і було вірно встановлено суддею суду першої інстанції при розгляді даної справи.
Що стосується доводів апелянта про те, що судом не було дотримано його права на захист, оскільки у його клопотанні про призначення захисника було відмовлено, то апеляційний суд зауважує, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 звернувся з аналогічним клопотанням, яке, постановою апеляційного суду від 02 вересня 2025 року було задоволено та доручено Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для здійснення захисту останнього при розгляді справи про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою.
Однак, у листі за №010/08.1-23/5885 від 25 вересня 2025 року, за підписом директора зазначеного центру, який надійшов на адресу апеляційного суду, зазначено, що правові підстави для призначення адвоката для надання безоплатної вторинної правничої допомоги гр. ОСОБА_1 згідно постанови судді Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, відсутні і для отримання безоплатної правничої допомоги останньому необхідно особисто звернутися до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання незалежно від реєстрації чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.
Таким чином, апеляційним судом було вжито заходів для забезпечення права ОСОБА_1 на захист, проте, таким своїм правом останній не скористався.
Інших доводів, за яких оскаржувану постанову в частині визнання ОСОБА_1 винним за ст. 173 КУпАП можливо було б вважати незаконною чи необґрунтованою в апеляційній скарзі не наведено і під час апеляційного перегляду прийнятого суддею суду першої інстанції рішення, не встановлено порушення, які б слугували підставою для його скасування чи зміни саме в цій частині.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя не дотримався вимог закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність
Згідно з ст. 30-1 КУпАП громадські роботи, як вид адміністративного стягнення не призначаються особам з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.
Санкцією ст. 173 КУпАП встановлено накладення штрафу від 3 до 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин, або виправні роботи на строк від 1 до 2 місяців з відрахуванням 20 процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до 15 діб.
У даному випадку, стягнення накладене на ОСОБА_1 у виді громадських робіт на строк 60 годин хоча і відповідає санкції ст. 173 КупАП, однак, поза увагою судді залишалась особа правопорушника, якому, станом на час розгляду даної справи, виповнилось 62 роки, тобто, стягнення у такому виді в повному обсязі суперечить вимогам ст. 30-1 КУпАП, що є підставою для зміни оскаржуваної постанови в цій частині, на часткове задоволення апеляційних вимог останнього.
При визначенні міри та виду стягнення, якому слід піддати ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, апеляційний суд, враховуючи особу останнього, його вік, матеріальний стан та стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, вважає за доцільне призначити останньому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн., в межах санкції ст. 173 КУпАП.
Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку, такий вид та розмір адміністративного стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 квітня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.173 КУпАП – змінити, в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн.
В іншій частині постанову судді залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.