ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року	справа № 380/24944/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №1159/12/18300 від 26.09.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №1159/12/18300 від 26.09.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше проведених виплат та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.02.2023 року по день проведення перерахунку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” № 2262-XII (далі — Закон № 2262-XII). Позивач зазначає, що у зв`язку із набранням 29.01.2020 законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, якою було визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, відновила свою дію первинна редакція пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704.
З огляду на це, Позивач стверджує, що у нього виникло беззаперечне право на перерахунок пенсії з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а не з фіксованої величини станом на 2018 рік.
На виконання цих вимог законодавства та з метою реалізації свого права, Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі — ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який підготував та надіслав на адресу Відповідач довідку № 1159/12/18300 від 26.09.2025 року про розмір грошового забезпечення Позивача станом на 01.01.2023.
Після надходження вказаної довідки, Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023. Проте Відповідач листом відмовив у проведенні такого перерахунку. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона прямо порушує його конституційні права на належний соціальний захист та мирне володіння своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Свою правову позицію Позивач також підкріплює сталою та обов`язковою до врахування практикою Верховного Суду щодо застосування розрахункових величин при обчисленні військових пенсій.
Ухвалою від 24.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Зважаючи на категорію та незначну складність спору, судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до положень статті 263 КАС України.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом на захист та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Свою позицію пенсійний орган обґрунтував тим, що він діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач зазначив, що безпосереднє формування грошового забезпечення військовослужбовців та видача відповідних довідок не належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.
За твердженням Відповідача, алгоритм дій щодо перерахунку пенсій врегульовано Порядком № 45, згідно з яким масовий перерахунок пенсій військовослужбовцям проводиться виключно централізовано — у разі прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення. Оскільки Кабінет Міністрів України після 2018 року не приймав нових рішень про збільшення розмірів складових грошового забезпечення військовослужбовців, у органів ПФУ відсутні підстави для проведення перерахунку.
Крім того, Відповідач наголошує, що аргументи Позивача про “відновлення дії” первинної редакції пункту 4 Постанови № 704 є помилковими, оскільки ця первинна редакція жодного дня фактично не діяла, будучи зміненою Постановою № 103 ще до моменту її набрання чинності. Також Відповідач посилається на норми Закону України № 1774-VIII, якими заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. Відтак, на переконання Відповідача, сама лише наявність нової довідки ТЦК та СП, за відсутності відповідного рішення Уряду, не породжує правових підстав для здійснення індивідуального перерахунку пенсії Позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги Позивача та заперечення Відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 08.07.2010 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до норм Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII (далі — Закон № 2262-XII).
ІНФОРМАЦІЯ_3 (як органом, уповноваженим видавати відповідні довідки) складено та видано Позивачу довідку № 1159/12/18300 від 26.09.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 року.
Суд звертає увагу на те, що вказана довідка сформована у повній відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-XII та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”. При цьому, розміри базових складових, а саме посадового окладу та окладу за військовим званням, у даній довідці були обчислені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року (згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отримавши зазначену довідку, Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із відповідною письмовою заявою, до якої долучив оригінал вказаної довідки. У своїй заяві Позивач просив пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату його пенсії на підставі оновлених даних про розмір грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Однак, за результатами розгляду поданої заяви, Відповідач офіційним листом відмовив Позивачу у проведенні такого перерахунку пенсії. Свою відмову пенсійний орган мотивував тим, що після 2018 року Кабінетом Міністрів України не приймалося жодних рішень щодо підвищення грошового забезпечення військовослужбовців або проведення централізованого масового перерахунку пенсій.
Крім того, Відповідач у своїй відмові зазначив, що відповідно до чинного законодавства розрахунковою величиною для визначення посадових окладів військовослужбовців продовжує залишатися виключно прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, у зв`язку з чим, на думку органу ПФУ, законні підстави для застосування прожиткового мінімуму 2023 року та проведення індивідуального перерахунку за новою довідкою відсутні.
Не погоджуючись із такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та вважаючи дії Відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії протиправними, формальними та такими, що грубо порушують його конституційне право на належний рівень соціального захисту, гарантований державою, Позивач звернувся за судовим захистом своїх порушених прав та законних інтересів до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та перевіряючи обґрунтованість аргументів Позивача і заперечень Відповідача, суд виходить із наступного та зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це конституційне право гарантується державою та не може бути скасоване або безпідставно обмежене. 
Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII (далі — Закон № 2262-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, усі призначені пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Водночас, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-XII чітко визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах, установлених законодавством. Таким чином, закон встановлює пряму залежність розміру пенсії від розміру складових грошового забезпечення діючих військовослужбовців.
На виконання делегованих повноважень, 30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі — Постанова № 704). Пунктом 4 Постанови № 704 у її первинній редакції було імперативно встановлено, що розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Ця норма запровадила гнучкий, щорічно оновлюваний механізм розрахунку посадових окладів.
Однак, згодом, 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі — Постанова № 103). Пунктом 6 цієї постанови було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, якими гнучкий механізм було скасовано, а розрахункову величину було штучно “заморожено” на рівні прожиткового мінімуму, встановленого законом саме на 1 січня 2018 року (тобто на рівні 1762,00 грн), незалежно від фактичного поточного року.
Суд наголошує на тому, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, пункт 6 Постанови № 103 (яким вносилися обмежувальні зміни до пункту 4 Постанови № 704) визнано протиправним та скасовано.
Відповідно до імперативних приписів частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, з 29 січня 2020 року — з дня набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі — відновила свою дію первинна (оригінальна) редакція пункту 4 Постанови № 704. Ця відновлена редакція норми права безальтернативно вимагає застосовувати для розрахунку посадових окладів та окладів за військовим званням актуальний прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня поточного календарного року.
Отже, щорічне законодавче зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (зокрема, на 1 січня 2023 року, який згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” становив 2684,00 грн), автоматично призводить до підвищення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням діючих військовослужбовців. Це, у свою чергу, в силу прямих та імперативних вимог статті 63 Закону № 2262-XII, є безумовною, самостійною та достатньою підставою для перерахунку військових пенсій.
Уповноважений орган — ІНФОРМАЦІЯ_3 — діючи на виконання норм чинного законодавства та рішень судів вищих інстанцій, правомірно виготовив та видав Позивачу довідку від 26.09.2025 № 1159/12/18300 про оновлений розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року. Наявність такої офіційної довідки у розпорядженні пенсійного органу є достатньою, належною і обов`язковою підставою для проведення індивідуального перерахунку пенсії Позивача, навіть за відсутності окремих додаткових рішень Кабінету Міністрів України про масовий перерахунок.
Відмова Відповідача у проведенні перерахунку на підставі наданої належної довідки є проявом надмірного та безпідставного бюрократичного формалізму. Така бездіяльність прямо та грубо порушує право Позивача на належний соціальний захист, гарантований Конституцією України, і право на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Верховний Суд у Постанові від 16 березня 2026 року у справі № 560/5395/25 вказав, що право позивача на підвищення пенсії виникло з 1 січня 2023 року безпосередньо в силу закону, а невиконання відповідачем обов`язку з перерахунку пенсії з цього моменту свідчить про триваючу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Суд наголосив, що такий перерахунок не поставлений у залежність від звернення пенсіонера та має бути здійснений органами Пенсійного фонду України у силу прямої вказівки закону з моменту настання відповідної підстави (зростання розміру прожиткового мінімуму).
Верховний Суд виходив із положень частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII, яка передбачає обов`язок перерахунку пенсії у разі зміни складових грошового забезпечення без обмеження строком, якщо він не проведений з вини державних органів.
Суд нагадав, що статтею 55 Закону № 2262-XII передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Верховний Суд наголосив: «Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів».
Як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (зокрема, у справах “Кечко проти України”, “Рисовський проти України”), державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Держава не може отримувати вигоду з власних нормативних помилок, правових колізій або відсутності додаткових рішень Кабінету Міністрів України, тим самим незаконно обмежуючи виплату чесно зароблених та гарантованих законом коштів пенсіонерам. Помилки чи упущення державного органу не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (принцип “належного урядування”).
Щодо визначення дати, з якої Відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії, суд виходить із приписів статті 51 Закону № 2262-XII.
Відповідно до частини другої статті 51 вказаного Закону, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Оскільки обставина, з якою закон пов`язує зміну розміру грошового забезпечення (а саме — зміна розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), настала 01 січня 2023 року, право на перерахунок пенсії у Позивача виникло з 01 лютого 2023 року.
При цьому суд відхиляє можливі доводи щодо обмеження права Позивача на перерахунок та виплату пенсії 12-місячним строком. Згідно з частиною третьою статті 51 Закону № 2262-XII, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Оскільки обов`язок щодо здійснення перерахунку покладено саме на Відповідача, і такий перерахунок не був своєчасно проведений внаслідок протиправної відмови пенсійного органу, Позивач має абсолютне право на отримання перерахованої пенсії з 01.02.2023 без застосування будь-яких строкових обмежень. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Відповідача здійснити виплату різниці між “максимально нарахованим” та фактично виплаченим розміром, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд наголошує, що судовому захисту підлягають лише ті права, які були фактично порушені на момент звернення до суду. Суд не може захищати права на майбутнє або втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень до того, як цей суб`єкт прийме відповідне рішення або вчинить дію, яка потенційно може порушити права особи.
Оскільки Відповідач ще не проводив перерахунок пенсії Позивача на підставі нової довідки від 26.09.2025 № 1159/12/18300, пенсійний орган ще не визначав конкретний розрахунковий (максимальний чи інший) розмір пенсії. У суду відсутні об`єктивні підстави вважати, що після зобов`язання судом здійснити такий перерахунок Відповідач нарахує пенсію неправильно або відмовиться виплачувати належну різницю.
Відтак, вимога Позивача зобов`язати Відповідача виплатити різницю саме між “максимально нарахованим” та фактично виплаченим розміром є передчасною та заявленою на майбутнє. Належним, достатнім та ефективним способом захисту порушеного права Позивача у даному випадку є зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки з 01.02.2023 з урахуванням раніше виплачених сум. 
Тому в задоволенні позову в частині конкретизації формулювання “максимально нарахованим” належить відмовити через її передчасність.
Оцінюючи аргументи сторін, суд також керується загальними засадами адміністративного судочинства (КАС України).
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач у цій справі як суб`єкт владних повноважень не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів правомірності своєї відмови у проведенні перерахунку пенсії Позивача. Натомість Позивач надав належні та допустимі докази наявності у нього права на такий перерахунок. Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що дії Відповідача є протиправними, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (з огляду на відмову у передчасній частині щодо формулювання виплати).
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Водночас, суд враховує, що позовна вимога немайнового характеру фактично задоволена по суті (визнано протиправними дії Відповідача та зобов`язано здійснити перерахунок), а відмова стосується виключно передчасного формулювання способу виплати, що не впливає на обсяг захищеного права.
Як підтверджується матеріалами справи, Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. Зважаючи на те, що основне матеріальне право Позивача підлягає судовому захисту, зазначена сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.09.2025 № 1159/12/18300, виданої станом на 01.01.2023, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ: 13814885; місцезнаходження: 79016, Львівська обл., м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) здійснити з 01.02.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.09.2025 № 1159/12/18300 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше проведених виплат, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 20 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.