Справа № 188/1876/25 
Провадження № 2/188/922/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року  с-ще Петропавлівка
Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Курочкіної О.М.
секретар судового засідання Бібікова В.В.
справа 188/1876/25
Позивач : 
ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 
Представник позивачів ОСОБА_3 
Відповідач:
Лисичанська міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області
ВСТАНОВИВ:
Згідно договору дарування квартири від 24.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Лопухіною А.П. та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 5460, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Право власності позивачів на вказане майно зареєстроване Лисичанськжм державним малим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» та записане у реєстрову книгу за № 26 від 02.01.2002 року, про що свідчить реєстраційний напис на договорі дарування.
В технічному паспорті на квартиру також зазначено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. № 376, м. Лисичанськ Лисичанська міської територіальної громади з 24.02.2022 р. є тимчасово окупованою територією.
Внаслідок захоплення міста Лисичанська окупаційними військами позивачі втратили доступ до своєї власності, отже мають право на компенсацію відповідно до Постанови КМУ від 29.03.2024 р № 365. 
З метою отримання компенсації за фактично втрачене житло, позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій та отримали рішення про відмову в проведенні, реєстраційних дій від 10 лютого 2025 року № 77145410.
В рішенні про відмову зазначено, що державним реєстратором виявлена наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: після завершення строку, встановленого частино третьою статті 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28.11.2024 р. № 76332811, ним встановлена наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви позивачів про проведення реєстраційних дій, а саме: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року.
Державний реєстратор зазначив, що згідно з п. З частини третьої статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом, та/ або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідний від права власності, здійснюється у зв`язку із вчинення нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
На запит державного реєстратора від 28.11.2024 р. № 01.1-19/1826 від Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєеродонецького району Луганської області отримана відповідь від 05.03.2025 р. № 139/01-14, згідно якої, обов`язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна були покладені на Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Реєстраційні справи зберігалися у приміщенні БТІ та до моменту окупації в липні 2022 року евакуйовані не були, отже, наразі доступ до них втрачений.
Законність володіння, користування і розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 61,30 м2, жилою площею 37,90 м2, яка на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 24.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Лопухіною А.П. та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 5460, ніким і ніколи не заперечувалась, тому позивачі просять суд про захист свого права шляхом визнання права власності на зазначену квартиру.
Позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном та не мають можливості отримати відповідну компенсацію за пошкодження свого нерухомого майна, що порушує їх право власності.
Просить суд визнати за ними право власності на належне їм нерухоме майно.
В судове засідання позивачі надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі.
Відповідач про розгляд справи належним чином повідомлені, від відповідачів не надходило заяв про розгляд справи у їх відсутність, клопотань та відзивів.
Вивчивши позов та матеріали справи суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що позивачі є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до договору дарування квартири від 24.11.2001 року за реєстраційним №539 засвідченого приватним нотаріусом, квартира за адресою: АДРЕСА_2 перейшла у приватну власність позивачів.
Технічним паспортом, справа №14987 підтверджується, що позивачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Листом Лисичанської міської військової адміністрації №139/01-14 від 05.03.2025 року підтверджується, що відповідач не має можливості надати інформацію щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. 
Рішеннями про відмову в проведенні реєстраційних дій №76332811 від 28.11.2024 року та №77145410 від 10.02.2025 року позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що обов`язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна, права на які виникли та зареєстровані до 1 січня 2013 року, були покладені Лисичанською міською радою на комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Такі справи до 24.02.2022 оцифровані не були, зберігалися у приміщенні ЛКП «БТІ» у паперовій формі та до моменту окупації 03 липня 2022 року з міста Лисичанська евакуйовані не були, само підприємство не релоковане, діяльності на підконтрольній Україні території не провадить. Таким чином, на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 1 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна.
У зв`язку з чим провести державну реєстрацію права власності не надається можливим.
За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18). 
Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право.
Таким чином суд підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, відповідно до ст. 392 ЦК України, а рішення спрямоване на захист, існуючого, наявного, права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.
Підтвердження права власності на зруйноване майно необхідно позивачам для отримання матеріального відшкодування від держави.
Указом Президента України . № 64/2022 від 24. лютого 20.22року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки, і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово був продовжений та станом на час розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022року № 309. (у редакції станом на час і розгляду справи), територію , на якій розміщено спірний об`єкт нерухомої приватної власності включено до території активних бойових дій та бойові дії на даній території не завершені, а саму територію віднесено до тимчасово окупованої РФ території України.
Відповідно до ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення, але суд при задоволенні позову керується практикою ЄСПЛ та міжнародними нормами.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.328,392 ЦК, ст.ст. 79-81, 258, 264-265 ЦПК України суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 та ОСОБА_2 рнокпп НОМЕР_2 право спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 яка має загальну площу 61.30 кв.м., житлову площу – 37.90 кв. м. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
 Суддя 	  О. М. Курочкіна