Справа № 638/1610/26
Провадження № 2-а/638/94/26
РІШЕННЯ
Іменем України
16 березня 2026 року       м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Щепіхіної В. В.,
за участю секретаря судового засідання – Старини С. К.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Якутіна С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Вимоги позову обґрунтовує тим, що відповідачем, в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , 22 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 312 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП. Позивач вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП № 312 від 22.01.2026 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні правові підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальності, висновки та доводи, які викладені в постанові, не відповідають дійсності, є необгрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними та узгодженими між собою доказами, а сама постанова не відповідає вимогам законодавства.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 року зазначену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю ст.ст. 160, 161 КАС України. Позивачу надано строк для усунення недоліків.
Від позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої останній усунув всі недоліки зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.02.2026 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
26.02.2026 року представником відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що правова позиція відповідача ґрунтується на тому, що дії суб`єкта владних повноважень були вчинені у повній відповідності до вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, що виключає можливість задоволення позовних вимог. Посилання позивача на відсутність у посадових осіб територіальних центрів комплектування повноважень на складання протоколів є безпідставним. Правопорушення виявлено 22.01.2026 року під час особистого візиту позивача до органу обліку. Справу розглянуто за його фізичної присутності, після роз`яснення прав, передбачених статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, що підтверджується власноручним підписом позивача у протоколі. Клопотань про відкладення розгляду для підготовки або залучення захисника позивач не заявляв, що зафіксовано у графі протоколу «Заяви, клопотання». Більше того, у протоколі зафіксовано щире розкаяння особи, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність згідно зі статтею 34 КУпАП і свідчить про згоду з виявленим порушенням на момент складання матеріалів. Доводи позивача про необізнаність щодо зняття його з військового обліку в органах Служби безпеки України є необґрунтованими.
Представник позивача Якутін С. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з урахуванням доводів, викладених в позовній заяві.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позицію свого представника та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав. 
Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши повно та всебічно представлені сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням Служби безпеки України в Харківській області 19.02.2020 року, ОСОБА_1 з 13 листопада 1990 року по 24 грудня 2019 року проходив військову службу. Наказом Служби безпеки України №1808 ос від 21.12.2019 звільнений в запас за п.п. "а" п.61 та п.п. "б" (за станом здоров`я).
У графі 18 «Відмітки про постанову на військовий облік та зняття з обліку» зазначено, що 04.02.2020 року ОСОБА_1 узято на військовий облік Управлінням СБ України в Харківській області. Також, у цій же графі міститься відмітка, що 22.01.2026 ОСОБА_1 узято на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 
Проте, відмітка про зняття з військового обліку в Управлінні СБ України в Харківській області у військовому квитку - відсутня.
Відповідно до витягів із застосунку «Резерв+», сформованих 14.07.2025, 13.08.2025, 09.09.2025, 10.11.2025, 11.12.2025,ОСОБА_1 виключено з військового обліку, у графі: «Категорія обліку» зазначено, що позивач не є військовозобов`язаним, дата уточнення даних 21.10.2024 року, номер в реєстрі Оберіг 160820241455578400036.
Як встановлено судом з пояснень позивача вказані витягі він самостійно робив для перевірки своїх персональних даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема у застосунку "Резерв+". Він зазначався в категорії обліку як "не військовозобов`язаний", оскільки перебував на окремому військовому обліку Управління СБ України в Харківській області, куди він був узятий відповідно до Наказу від 04.02.2020 і тоді ж його було ознайомлено з правилами військового обліку й обов`язками офіцера запасу. У зв`язку з цим же у застосунку "Резерв+" встановлена була позначка "виключено" з обліку.
Про те, що його знято з обліку офіцера запаса Управління СБ України в Харківській області він дізнався 22.01.2026, коли прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_4 , після того як 19.01.2026 співробітник кадрової служби підприємства, де він працює, повідомив йому про зміну статусу у відомостях з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
22.01.2026 під час візиту ОСОБА_1 до відповідача з метою з`ясування причини зміни його статусу (що не заперечується самим відповідачем) останнім було складено протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення правил військового обліку.
Так, матеріали справи містять спірну постанову № 312 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 22.01.2026 року, в якій викладена наступна суть адміністративного правопорушення: 22.01.2026 року об 11:00, по прибуттю громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку. Відповідно до наданих громадянином документів та його заяви було виявлено, що у нього відбулась зміна персональних даних, про що він не повідомив в семиденний строк та не звіряв свої облікові данні один раз на п?ять років з обліковими даними ТЦК та СІІ за місцем перебування на військовому обліку, чим порушив вимоги абз. 1, абз. 4 абз. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов?язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 року № 1487, абз. 7 ч. 3, абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу»: у випадку зміни персональних даних, зазначених у пунктах 7 та 7-1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів», повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов?язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів - до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України). Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста. Обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 КУпАП не виявлено, обставиною, що пом?якшує відповідальність відповідно до ст. 34 КУпАП є щире розкаяння громадянина. З періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 № 303/2014) в Україні настав особливий період, який діє на сьогодні, тому, відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. Як вбачається із вказаної постанови,  ОСОБА_1 визнанно винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 нмдг, 17 000 грн враховуючи п. 1 ст. 34 КУпАП.
Позивач не згоден з постановою та просить суд її скасувати, зазначаючи про те, що він не був обізнаний про зняття його з окремого обліку. В травні 2025 він особисто з`являвся в Управління СБ України в Харківській області для оновлення всіх його персональних даних та повідомляв також про актуальне місце свого проживання і контактні номери телефонів. Жодної кореспонденції з цього періоду, що стосувалась зняття та необхідності з`явитись для взяття на військовий облік, він не отримував, засобами телефонного зв`язку його також ніхто не оповіщував. 
Як вбачається з копії листа Управління Служби безпеки України в Харківській області від 09.06.2025 року, долученого до позовної заяви, ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання вимог ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі п. 81 Постанови КМ України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів», а також вимог розділу І порядку зняття з військового обліку і взяття на військовий облік військовозобов`язаних за рішенням СБ України, МО України, затвердженого Наказом СБ України та МО України від 10.12.2021 № 434/378 відносно нього прийнято рішення про недоцільність подальшого перебування на військовому обліку в Управлінні та передачу на військовий облік до територіального центру комплектації та соціальної підтримки за місцем проживання/реєстрації. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 необхідно прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації для постановки на військовий облік.
Позивач зазначає, що про існування цього листа він дізнався лише 22.01.2026 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 . 23.01.2026 року ОСОБА_1 поїхав до відділення Укрпошти за місцем своєї реєстрації та забрав конверт від Управління СБУ в Харківській області, в якому містився лист від 09.06.2025 року.
Про неотримання вказаного листа позивач також зазначав і під час розгляду відносно нього 22.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 адміністративної справи. Так, у протоколі № 312 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у графі: «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що повідомлення щодо зняття з обліку від УСБУ в Харківській області не отримував.
Після винесення спірної постанови позивача було узято на облік відповідачем, він пройшов ВЛК та був визнаний придатний до військової служби.
З витягу із застосунку «Резерв+», сформованого 27.01.2026 року, вбачається, що відносноОСОБА_1 мається відмітка "Військовозобов`язаний" замість "виключено" (як було зазначено у витягах, сформованих раніше), категорія обліку - "військовозобов`язаний". У графі «Постанова ВЛК» зазначено: «Придатний», дата ВЛК 26.01.2026, звання підполковник, номер в реєстрі Оберіг 160820241455578400036, ВОС 140700, тип відстрочки бронювання, відстрочка до 02.01.2027 року. 
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що його дії були вчинені у повній відповідності до вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи. Доводи позивача про необізнаність щодо зняття його з військового обліку в органах СБ України є необгрунтованими. І у протоколі зазначено про щире розкаяння особи, що свідчить про згоду з виявленим порушенням на момент складання матеріалів. З такими доводами відповідача суд не погоджується та їх відхиляє, зважаючи на наступне. 
Як на підстави для притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач у спірній постанові вказав на недотримання позивачем обов`язку повідомити в семиденний строк про зміни персональних даних та звіряння облікових данних один раз на п?ять років з обліковими даними ТЦК та СІІ за місцем перебування на військовому обліку, чим, як вказано у постанові № 312 від 22.01.2026 року, останній порушив вимоги абз. 1, абз. 4 абз. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов?язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 року № 1487, абз. 7 ч. 3, абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу».
Згідно вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав і обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною другою ст. 235 КУпАП визначено право керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, в тому числі за статтею 210 КУпАП.
Відповідно до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час вчинення розгляду справи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів це - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень, зокрема, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено які саме відомості віднесено до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста; частина 1 містить пункти 1-34, які стосуються персональних даних призовника. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У зазначеному вище переліку відсутні такі відомості, які можна віднести до персональних даних, як відомості про зняття та взяття на військовий облік. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з абз. 7 ч. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з пп. 1, 4, 10 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року (надалі – Правила), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, зокрема, у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), також повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Судом встановлено, що позивач з 2020 року перебував на обліку в Управлінні СБ України в Харківській області.
З`ясовано, що станом на 09.06.2025 відносно ОСОБА_1 . Управлінням СБ України в Харківській області прийнято рішення про недоцільність його подальшого перебування на військовому обліку в Управлінні та передачу на військовий облік до територіального центру центру комплектації та соціальної підтримки за місцем проживання/реєстрації.
Комплекс заходів з реалізації зняття з військового обліку військовозобов`язаних СБУ і взяття їх на військовий облік в ЗСУ регулюється Порядком зняття з військового обліку і взяття на військовий облік військовозобов`язаних за рішенням Служби безпеки України, Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Служби безпеки України, Міністерством оборони України, від 10.12.2021 року № 434/378 (надалі – Порядок № 434/378) з
Станом на час виникнення спірних відносин, тобто на час прийняття рішення про зняття позивача зі спеціального обліку діяла редакція Порядку № 434/378 зі змінами, які набрали чинності 06.03.2025. Так, відповідно до п. 3 розділу I Порядку № 434/378 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зняттю з військового обліку військовозобов`язаних СБУ та взяттю їх на військовий облік в ЗСУ підлягають військовозобов`язані: яких недоцільно використовувати в запасі СБУ; які не пройшли професійно-психологічний відбір; які не пройшли перевірку правдивості, повноти та об`єктивності наданих ними відомостей (далі - перевірка) або не надали згоду на проведення перевірки відповідно до законодавства; які мають спеціальні звання (класні чини) та проходять службу в Національному антикорупційному бюро України, органах прокуратури, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику».
Згідно з п. 1 розділу III Порядку № 434/378 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), СМТО або регіональні органи СБУ стосовно військовозобов`язаних СБУ, зазначених в пункті 3 розділу I цього Порядку, формують список-2, знімають їх з військового обліку військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, видають їм припис під особистий підпис у другому та третьому примірнику для взяття на військовий облік в Р(М)ТЦК СП. Другий примірник припису долучають до матеріалів особових справ військовозобов`язаних. У семиденний строк з дати зняття таких військовозобов`язаних з військового обліку в СБУ список-2 надсилають до Р(М)ТЦК СП.
Відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 434/378 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Р(М)ТЦК СП здійснюють заходи щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних, знятих з військового обліку в СБУ, та у семиденний строк з дати взяття на військовий облік таких військовозобов`язаних надсилають до СМТО або регіональних органів СБУ повідомлення про військовозобов`язаних, які взяті на військовий облік в ЗСУ (із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), дати народження, місця перебування на військовому обліку).
У п. 3. розділу III Порядку № 434/378 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що СМТО або регіональні органи СБУ після отримання повідомлення від Р(М)ТЦК СП про взяття на військовий облік військовозобов`язаних в ЗСУ надсилають до них скорочені особові справи цих військовозобов`язаних та третій примірник припису.
З аналізу вищезазначених приписів норм, що регулювали на той час порядок зняття позивача з військового обліку в СБУ та взяття його на військовий облік в ЗСУ, можна дійти висновку, що регіональні органи СБУ стосовно військовозобов`язаних СБУ, відносно яких прийняті рішення про зняття їх зі спеціального обліку, знімають їх з такого військового обліку та видають їм під особистий підпис припис у другому та третьому примірнику для взяття на військовий облік в Р(М)ТЦК СП. Тобто, військовозобов`язані повідомляються про зняття їх з обліку СБУ особисто шляхом вручення припису. 
В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач був особисто оповіщений про зняття його зі спеціального обліку СБУ у встановленому та зазначеному вище порядку. Вказані обставини також підтверджуються відсутністю запису про це у військовму квитку, в графі 18 відсутня відмітка про зняття позивача з обліку Управління СБ України в Харківській області, куди він був поставлений 04.02.2020. 
Також, в матеріалах справи відсутні докази про те , що відповідачем здійснювались заходи щодо взяття на військовий облік позивача, знятого з військового обліку в СБУ на виконання вимог п. 2 розділу III Порядку № 434/378 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України - презумпції невинуватості.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Дослідженими судом доказами не підтверджуються обставини виникнення у позивача обов`язку з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання/реєстрації для взяття на військовий облік, оскільки була порушена процедура зняття позивача з військового обліку Управління СБ України в Харківській області, у зв`язку з цим відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, та, відповідно, підстава для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Крім того, щодо порядку розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Отже, необхідність дотримання належного та своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду адміністративної справи прямо регламентована приписами п. 3 ст. 278 КУпАП.
На необхідність дотримання процедури повідомлення особи про дату, час та місце розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за приписами КупАП наголошує і Верховний Суд. 
Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі правові висновки: «Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».
Разом з цим, вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 у справі № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».
Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.
Водночас зміст обов`язку щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим (постанова Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 953/12466/23 від 08.08.2024).
Факт того, що ОСОБА_1 було належним чином та своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем не доведений. Напроти, з відзиву вбачається, що 22.01.2026 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 і в той же день була винесена спірна постанова. При цьому про вказану дату він не був обізнаний.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Згідно ст. 254 КупАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
За приписами ч.6. та ч.7 ст. 258 КУпАП, в редакції, чинній на час винесення постанови, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Або якщо особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтвердних документів про отримання особою виклику, не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик.
Водночас, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Аналізуючи вказані положення законодавства, які діяли під час винесення оскаржуваної постанови, можна дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 та ст. 210-1 КУпАП, здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, якщо під час складання постанови особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї наклалося. Складання протоколу при цьому є обов`язковим.
Заперечуючи проти позову, відповіач зазначив, що у протоколі зафіксовано щире розкаяння позивача, що свідчить про згоду позивача з виявленим порушенням на момент складання матеріалів. З такими доводами суд не погоджується та звертає увагу на наступне. 
Судом встановлено, що 22.01.2026 року ТВО начальника групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_5 при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було складено протокол № 312 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Позивач під час розгляду розгляду справи судом заперечував та оспорював факт вчинення ним порушення та накладення адміністративного стягнення. ОСОБА_1 також зазначив, що він також заперечував і під час складання постанови і протоколу уповноваженими особами відповідача, про що свідчать його пояснення у протоколі. Тому відомості про його щире розкаяння у протоколі, на які посилається відповідач у відзиві на позов, не відповідають дійсності. 
На підставі аналізу норм щодо порядку складання протоколу, зазначених вище, пояснень позивача та доказів наявності заперечень позивача, висловлених у протоколі, суд дійшов висновку, що протокол складений з грубим порушенням норм КУпАП, оскільки сам факт складання протоколу на виконання вимог ст.258 даного Кодексу свідчить про те, що особа не погодилась з обставинами вчинення нею правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.
Висновки Верховного Суду є обов`язковими для застосування, а причини відступу від вказаних вище висновків судом не встановлені.
Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та, відповідно, правомірності винесеної постанови.
Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які могли би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача судових витрат по сплаті судового збору у сумі 665,60 гривень. 
На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 6, 9, 11, 19, 20, 70, 77, 78, 122, 139, 205, 241-246, 286 КАС України, ст. 8, 19, 61, 67 Конституції України, ст. 10, 14, 210 КУпАП, ст. 1 «Про оборону України», суд –

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП – задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП № 312 від 22 січня 2026 року про визнання винним у своєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, притягнення до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді штрафу у розмірі 1 000 нмдг, 17 000 грн – скасувати. 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6  ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 20.03.2026 року.

Суддя Щепіхіна В. В.