ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23275/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року (суддя Савченко А.В.) 
у справі №160/23275/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №046850018266 від 23.05.2025 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням періодів стажу роботи з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, 10.01.1991 по 17.02.1992 та з 17.02.1992 по 04.06.1994 рік, з 24.11.1994 по 31.01.1995, з 12.03.1996 по 30.06.1998, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.12.1981, починаючи з 24.02.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком є незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, у спірних записах трудової книжки позивача виправлення неточностей чи помилок у датах прийняття та звільнення та номерах і датах наказів про прийняття та звільнення позивача не здійснювалось, тому такі періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.05.2025 року №046850018266.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, з 10.01.1991 по 17.02.1992, з 17.02.1992 по 04.06.1994, з 24.11.1994 по 31.01.1995, з 12.03.1996 по 30.06.1998.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком.
В решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Стосовно періоду роботи позивача в російській федерації суд врахував, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення, зокрема, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, з 10.01.1991 по 17.02.1992, з 17.02.1992 по 04.06.1994, оскільки під час роботи позивачки в Російській Федерації Угода від 13.03.1992 була обов`язкова для України як держави-учасниці.
Також, суд звернув увагу, що належним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії від 16.05.2025 із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, з 10.01.1991 по 17.02.1992, з 17.02.1992 по 04.06.1994, з 24.11.1994 по 31.01.1995, з 12.03.1996 по 30.06.1998.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач наполягає на тому, що позивачці правомірно не зараховано період роботи з 12.03.1996 по 30.06.1998, з 24.11.1994 по 31.01.1995, оскільки такі записи не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58. 
Також скаржник вказує про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивачки - з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, 10.01.1991 по 17.02.1992 та з 17.02.1992 по 04.06.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , адже з 01 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Крім того, з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Відтак, скаржник вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним, адже у позивачки відсутній страховий стаж, який є необхідним для призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матералами справи, позивачка - ОСОБА_1 16.05.2025 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Рівненській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивачки.
Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 23.05.2025 №046850018266 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вказаному рішенні зазначено, що за доданими до заяви документами (а саме - трудова книжка НОМЕР_1 ) до страхового стажу не зараховані періоди роботи:
- з 12.03.1996 по 30.06.1998, оскільки відсутній запис про звільнення, та період з 24.11.1994 по 31.01.1995, тому що запис завірено печаткою не придатною до сприйняття змісту. Зазначені факти є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, чинних впродовж періодів роботи заявниці. Даний трудовий стаж рекомендовано підтвердити документами відповідно до положень пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у мій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 12 серпня 1993 року №637. 
- з 19.01.1987 - 03.01.1991, з 01.04.1986 - 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, 10.01.1991 по 17.02.1992 та з 17.02.1992 по 04.06.1994, оскільки відповідно до положень статті 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Періоди роботи на території російської ФСР неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
За змістом спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.05.2025 № 046850018266 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. 
Стосовно доводів пенсійного органу з приводу не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.03.1996 по 30.06.1998, оскільки відсутній запис про звільнення, та періоду з 24.11.1994 по 31.01.1995 - оскільки запис завірено печаткою не придатною до сприйняття змісту. 
Суд апеляційної інстанції з огляду на наявні у справі докази з`ясував, що трудова книжка позивачки НОМЕР_1 містить відомості про її трудову діяльність у вказані періоди. Записи в трудовій книжці виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою.
Відповідачами не надано доказів того, що спірні записи в трудовій книжці позивачки є сфальсифікованими або мають ознаки підробки.
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Суд апеляційної інстанції враховує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не може бути покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що недоліки записів у трудовій книжці, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певного періоду роботи позивачки до його страхового стажу.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи з 12.03.1996 по 30.06.1998 та 24.11.1994 по 31.01.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно періоду роботи на території російської федерації.
Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
За приписами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли, в тому числі Україна та російська федерація.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обрахування пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періроди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Згідно зі ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, кожний її учасник може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію, тоді дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 02.12.2022 і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
З приводу застосування вказаної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, положення постанови Кабінету Міністрів України №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності,- з 02.12.2022.
У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не впливає на право особи на зарахування періоду її роботи до страхового стажу, що мало місце в період дії вказаної Угоди і не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідного рішення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи з 19.01.1987 по 03.01.1991, з 01.04.1986 по 07.05.1986, з 08.05.1986 по 18.10.1986, з 10.01.1991 по 17.02.1992, з 17.02.1992 по 04.06.1994 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки.
За встановлених у справі обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №046850018266, адже пенсійний орган не здійснив належного розрахунку страхового стажу позивачки. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі №160/23275/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров