Справа № 127/40997/25
Провадження № 2/127/9972/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

09 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.08.2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 147134-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Зазначений договір було укладено після направлення позивачем відповідачу пропозиції (оферти) на укладення кредитного договору та її акцепту відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого у вигляді SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем під час реєстрації в особистому кабінеті.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 50000,00 грн на умовах строковості, платності та поворотності, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом згідно з графіком платежів. Процентна ставка за користування кредитом була визначена як фіксована та становила 1 відсоток за кожен день користування кредитом, із нарахуванням процентів на залишок заборгованості на початок кожного календарного дня.
Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та перерахував кредитні кошти на банківську картку відповідача, реквізити якої були зазначені ним під час заповнення анкетних даних в особистому кабінеті.
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами належним чином не виконав, допустив прострочення виконання грошових зобов`язань.
Позивач вказує, що відповідач здійснила часткові платежі на загальну суму 237 418,48 грн, чим, на думку позивача, фактично підтвердила наявність договірних відносин та визнала заборгованість.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 30.10.2025 року за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 211164,48 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 42824,21 грн та заборгованості за процентами в сумі 166903,15 грн., 1437,12 грн суми прострочених платежів за комісією.
Позивач зазначив, що проценти за користування кредитом нараховувалися виключно в межах строку дії кредитного договору та додаткових угод до нього, а після закінчення строку кредитування нарахування процентів не здійснювалося.
Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача з даним позовом.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
На виконання вимог ухвали суду від 16.01.2026 АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" підтвердив факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також надав суду виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 12.08.2023 року (дата видачі кредиту) по 08.10.2025 (дата закінчення терміну кредитування), згідно якого підтвердженого надходження і зарахування на картку 50 000 грн.
Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Судова кореспонденція надіслана судом на останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 . Конверт з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який вважається належно повідомленим про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд з урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611,625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом установлено, що ОСОБА_2 через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку.
Судом встановлено, що 12.08.2023року Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗПОЗИКА» було направлено ОСОБА_3 пропозицію (оферту) укласти договір № 147134-КС-003 про надання кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, цього ж дня, 12.08.2023року, відповідач прийняла (акцептувала) зазначену пропозицію на умовах, визначених офертою, шляхом вчинення дій, передбачених інформаційно-телекомунікаційною системою кредитодавця.
Зокрема, кредитодавцем на номер мобільного телефону відповідача, зазначений нею під час реєстрації в особистому кабінеті, а саме НОМЕР_3 , було направлено одноразовий ідентифікатор UA-7785, який відповідачем було введено у відповідне поле системи, чим підтверджено прийняття умов договору та здійснено його підписання.
За таких обставин суд приходить до висновку, що 12.08.2023 року між сторонами було укладено договір № 147134-КС-003 про надання кредиту в електронній формі, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 1 зазначеного договору, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 50000,00 грн на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами договору, сторонами погоджено фіксовану плату за користування кредитом у розмірі 1,14957034 % за кожен день користування кредитними коштами.
Відповідно до пункту 2 договору, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості, наявний на початок кожного календарного дня, за весь період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня його видачі та дня повернення.
Пунктом 3 договору передбачено графік платежів, відповідно до якого позичальник зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості.
Судом також встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000 грн шляхом їх перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені відповідачем при оформленні заявки, що підтверджується наданими письмовими доказами.
З матеріалів справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗПОЗИКА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 147134-КС-003 про надання кредиту, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач — повернути отримані кошти, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі у визначені строки.
Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , зазначену останньою при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Факт перерахування грошових коштів підтверджується відповідними платіжними документами, що містяться в матеріалах справи.
У подальшому між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про погодження сторонами умов договору в електронній формі та належне волевиявлення сторін.
Так, додатковою угодою № 1 від 23.09.2023 року сторони погодили зміну строку дії договору до 06.04.2024 року.
Додатковою угодою № 2 від 26.11.2023 року строк дії договору продовжено до 18.08.2024 року.
Додатковою угодою № 3 від 02.02.2024 року строк дії договору визначено до 17.01.2025 року.
Додатковою угодою № 4 від 12.04.2024 року строк дії договору змінено до 09.05.2025 року.
Додатковою угодою № 5 від 19.06.2024 року сторони остаточно погодили строк дії договору до 08.10.2025 року.
Таким чином, судом встановлено, що договірні відносини сторін були чинними, не припинялися та не оспорювалися сторонами, а умови договору неодноразово змінювалися за взаємною згодою сторін у встановленому законом порядку.
Разом із тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання та здійснивши лише часткові платежі на загальну суму 237 418,48 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем та дослідженим судом.
Згідно з наведеним розрахунком заборгованості, станом на 11.11.2025 року загальний розмір невиконаних зобов`язань становить 211 164,48 грн, з яких: 42 824,21 грн — тіло кредиту, 166 903,15 грн — нараховані проценти. Штрафні санкції відсутні.
Часткова сплата відповідачем заборгованості свідчить про фактичне визнання ним існування кредитних правовідносин та обсягу зобов`язань, що випливають із договору.
У цьому контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду.
Так, у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не може вважатися неукладеним договір, який був повністю або частково виконаний сторонами.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником основного боргу або інших платежів за договором є дією, яка свідчить про визнання ним боргу та підтверджує наявність зобов`язальних правовідносин між сторонами.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами існували чинні договірні зобов`язання, які позивач виконав у повному обсязі, тоді як відповідач допустив порушення умов кредитного договору щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів.
Відповідач доказів повного виконання зобов`язань або належного спростування розрахунку заборгованості суду не надав, у зв`язку з чим доводи позивача є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений судом, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Що стосується стягнення комісії 1 437 грн. 12 коп., варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.
За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).
За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.
Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг в загальному розмірі 209727 гривень 36 копійок, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2406 грн. 36 коп. (2422,40 * 209727,36 /211164,48).
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265, 285,289 ЦПК України, ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 147134-КС-003 про надання кредиту від 12.08.2023 року 209 727 грн. 36 коп. (двісті дев`ять тисяч сімсот двадцять сім гривень 36 копійок), яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 42824 грн. 21 коп. та заборгованості за процентами в сумі 166903 грн. 15 коп. 
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» сплачений судовий збір в розмірі 2406 гривень 36 копійок. 
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 14.04.2026.

Суддя: