Провадження № 1-кп/679/68/2026
Справа № 679/117/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області 
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №22026240000000010 за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, із середньою -спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

За результатами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, діючи умисно, в умовах воєнного стану та особливого періоду, всупереч ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 год. 18 хв. 18 січня 2025 року, перебуваючи у м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, за допомогою власного мобільного телефону марки «Росо Х6 Рrо 5G» ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 з SІМ-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 та власного облікового запису користувача (акаунта) « ОСОБА_6 » (зареєстрований на абонентський номер SІМ-картки оператора електронних комунікацій НОМЕР_4 ) у месенджері «Viber», використовуючи глобальну електронну комунікаційну мережу Інтернет, приєднався до публічної спільноти під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», з метою відслідковування та розповсюдження серед населення м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області відомостей про місцезнаходження і пересування представників ТЦК та СП, які проводять мобілізаційні заходи, з метою уникнення з ними зустрічей, та як наслідок, отримання повісток та відповідно призову на військову службу.
Так, за злочинним планом адміністраторів групи, учасники вказаної публічної спільноти, у тому числі ОСОБА_5 , повинні здійснювати збір, консолідацію і трансляцію повідомлень з приводу місця, часу і способу проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ТЦК та СП, з метою інформування осіб, які підпадають під мобілізацію та які мають намір ухилитися від виконання своїх обов`язків з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації, що фактично перешкоджає законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 і його структурних підрозділів (відділів) як складової частини Сухопутних Військ Збройних Сил України.
Згідно «Політики прийнятного використання «Viber» (останнє оновлення 10.11.2025)», розміщеної на офіційному сайті «Viber» та яка є обов`язковою для всіх користувачів даного месенджеру, сервіси «Viber» слід використовувати відповідно до Умов та опублікованих правил лише для законних, дозволених і прийнятних цілей і не можна використовувати для незаконної діяльності. Контент, який розміщується, не повинен порушувати чинні закони або містити поради щодо того, як їх порушити. Це включає, зокрема, розміщення контенту, який може поставити під загрозу національну безпеку.
Починаючи з 18 січня 2025 року, ОСОБА_5 , будучи учасником зазначеної публічної спільноти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », неодноразово її використовував для отримання інформації та самостійно повідомляв про місця фактичного здійснення військовослужбовцями ТЦК та СП заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), чим створював передумови для того, щоб особи з числа військовозобов`язаних громадян України, ознайомившись з даною інформацією в чаті, могли уникнути зустрічі з військовослужбовцями ТЦК та СП та відповідно призову на військову службу.
Так, у публічній спільноті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», загальною кількістю учасників 1128 користувачів, учасником якої є ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці на території м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, використовуючи власний мобільний телефон марки «Росо Х6 Pro 5G» (2311DRK48G), ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_5 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 , з власного облікового запису користувача (акаунта) « ОСОБА_7 » (зареєстрований на абонентський номер SIM-картки оператора електронних комунікацій НОМЕР_4 ), останній розмістив повідомлення про місця фактичного здійснення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 заходів оповіщення та призову громадян, а саме:
- 18.01.2025 о 21 год. 18 хв. наступного змісту «На виїзді з окко гроза» (в період з 06 год. 30 хв. до 22 год. 00 хв. 18.01.2025 в м. Нетішин та Шепетівському районі Хмельницької області оповіщення здійснювалось відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 28 від 17.01.2025);
- 08.03.2025 о 09 год. 50 хв. наступного змісту «По миру заглядають в вікна», а також фотознімок поліцейського автомобіля із яким поруч знаходяться військовослужбовці у військовій формі типу «Піксель» (в період з 06 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. 08.03.2025 в м. Нетішин та Шепетівському районі Хмельницької області оповіщення здійснювалось відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 119 від 07.03.2025);
- 10.06.2025 о 13 год. 29 хв., 13 год. 49 хв. та 13 год. 53 хв. наступного змісту «Біля Томаса 3 зелених звернули на дамбу», «Сидять на лавці, через міст від Томаса» та «З зелених на варшавській біля ларька Оазис» (в період з 06 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. 10.06.2025 в м. Нетішин та Шепетівському районі Хмельницької області оповіщення здійснювалось відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 331 від 09.06.2025);
- 13.06.2025 о 21 год. 30 хв. наступного змісту «Є спринтер, бачив 20 хв назад і зелені були там» (в період з 06 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. 13.06.2025 в м. Нетішин та Шепетівському районі Хмельницької області оповіщення здійснювалось відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 341 від 12.06.2025); 
- 07.07.2025 о 10 год. 53 хв. наступного змісту «Незалежності 31 з торця зі сторони каналу мусора когось зупинили» (в період з 06 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. 07.07.2025 в м. Нетішин та Шепетівському районі Хмельницької області оповіщення здійснювалось відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 385 від 06.07.2025).
Діючи у такий спосіб, ОСОБА_5 чітко знав та усвідомлював, що систематичне розміщення в указаній вище спільноті інформації про вручення повісток військовослужбовцями ТЦК та СП з метою уникнення громадянами України призову на військову службу перешкоджає законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді перешкоджання законній діяльності указаного вище військового формування щодо забезпечення комплектування особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період з метою підриву обороноздатності України в умовах воєнного стану й бажав їх настання, оскільки цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в соціальних мережах через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ТЦК та СП перешкоджає їх законній діяльності, визначеній статтями 1, 14,33,34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки створює штучні перепони для укомплектування ЗСУ та інших військових формувань відповідно до штатів воєнного стану за рахунок мобілізаційного резерву, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
На підставі ч.1 ст. 474 КПК України, до суду разом із обвинувальним актом, надійшла угода про визнання винуватості, укладена 30 січня 2026 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , з іншої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Згідно вказаної угоди, ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому засіданні.
Також вказаною угодою сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді 5 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Крім того, на підставі статей 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «Росо Х6 Pro 5G» (2311DRK48G), ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_5 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 .
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Під час судового засідання прокурор підтримав угоду з підозрюваним про визнання винуватості, просив суд її затвердити та пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним і він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 також підтримав угоду про визнання винуватості і просив її затвердити. При цьому пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним, він цілком розуміє права, передбаченні п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №22026240000000010, дії обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.114-1 КК України. Дане діяння відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він беззастережно визнав себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Прокурор та захисник також розуміють наслідки затвердження даної угод, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
За таких обставин, суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості..
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України.
При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, перерахування коштів на потреби ЗСУ в сумі 5000 грн.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає не лише тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. 
Також при призначенні покарання суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.
Згідно із ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані з залученням експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок підлягають стягненню з ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.124 КПК України.
Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , - не застосовувався, правових підстав для обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, - немає. 
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. 
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи дані вимоги законодавства, суд вважає, що слід залишити арешт мобільного телефону марки «Росо Х6 Pro 5G» (2311DRK48G), ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_5 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 .
Відповідно до ч.1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно ч.1 ст.96-2 КПК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368-371, 373-375, 474-475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 30 січня 2026 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину, і виконає покладені на нього обов`язки. 
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:
1. Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта для проведення експертизи в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Застосувати спеціальну конфіскацію, що полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави мобільного телефону марки «Росо Х6 Pro 5G» (2311DRK48G), ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_5 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя ОСОБА_1