24.03.2026

Справа №720/2220/25
Провадження №2/720/1257/25

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді  Павлінчука С. С.
з участю секретаря  Політнічук Л.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Новоселиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між  ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА-БАНК» (після перейменування АТ «СЕНС БАНК»), правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем його умов.
Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Новоселицького районного суду було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи.
Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Судом встановлено, що 27.08.2020 року  ОСОБА_1  звернувся до АТ «АЛЬФА-БАНК» з метою отримання банківських послуг.
27.08.2020 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №491033141, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі – угода). 
27.08.2020 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491033141 від 27.08.2020 року, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. 
У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
Також, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.
З оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491033141 від 27.08.2020 року судом встановлено, що сторонами узгоджено наступні умови кредитування: сума кредиту – 32759,33 грн; процентна ставка – 39,90% річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 60 місяців; дата повернення кредиту – 28.08.2025 року; порядок повернення кредиту – графік платежів: до 20 числа кожного місяця; розмір мінімального щомісячного платежу 1267,31 грн., загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий у банку.
Позичальник кредит отримав шляхом перерахування коштів на його карту, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 .
20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості згідно з реєстром боржників. Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами.
Таким чином, АТ «АЛЬФА-БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняло належні АТ «АЛЬФА-БАНК» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 20.12.2021 року до вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №491033141 від 27.08.2020 року щодо заборгованості у загальній сумі 49890,34 грн з яких: 32759,33 грн сума боргу за тілом кредиту та 17131,01 грн сума заборгованості за відсотками за період з 28.08.2020 по 20.12.2021.
Указана сума заборгованості підтверджується також розрахунком заборгованості АТ «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором від 27.08.2020 року та випискою по особовому рахунку з 27.08.2020 року по 20.12.2021 року
Щодо укладення кредитного договору
Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.
Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №491033141 від 27.08.2020 року борг відповідача становить 49890,34 грн.
Розрахунок заборгованості здійснено в межах строку кредитування, визначеного умовами договору, та перевірено судом на відповідність його положенням. Крім цього, під час розгляду справи суд не встановив обставин, які б свідчили про помилковість такого розрахунку.
Таким чином, із відповідача слід стягнути 49890,34 грн за кредитом з яких 32759,33 грн заборгованості за тілом кредиту та 17131,01 грн заборгованості по відсоткам, оскільки вказаний борг підтверджується наявним розрахунком та квитанцією про перерахування кредитних коштів.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.141 ч.2 п.1 ЦПК України у разі задоволення позову, вони покладаються на відповідача.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20), від 13 березня 2025 року (справа №275/150/22).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс).
Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року укладеного між позивачем та адвокатом Литвиненко О. І., копію акту прийому-передачі наданих послуг №4 від 02.06.2025 року з яких вбачається, що адвокатом Литвиненко О.І. було надано ряд послуг з правничої допомоги, а загальна вартість виконаних робіт становить 9200 грн.
Від відповідача до суду не надходило заперечень щодо визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу.
З огляду на викладене заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9 200 гривень підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.
Враховуючи вищевикладене суд, керуючись принципом співмірності та розумності, реальності адвокатських витрат дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» 9 200 гривень витрат на правничу допомогу.
Окрім того, при подачі позову ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатило судовий збір у розмірі 3028 гривень, які відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, загальний розмір понесених позивачем судових витрат складає 12 228 гривні (3028 гривень + 9200 гривень), які мають бути стягнуті із відповідача.
Висновки за результатами розгляду справи
За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить до висновку, що позов ТОВ «ФІННСОВОЇ КОМПАНІЇ «ЕЛІТ ФІНАНС» підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за кредитним договором №491033141 від 27.08.2020 року в сумі 49890,34 грн.
У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог із відповідача на корить позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 12 228 грн.
На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 633, 634, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274, 282, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», код ЄДР:40340222, юридична адреса: пл.Солом`янська,2 у м.Київ заборгованість за кредитним договором №491033141 від 27.08.2020 року в розмірі 49890 (сорок дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 34 копійки та 12 228 (дванадцять тисяч двісті двадцять вісім) гривень судових витрат.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Відповідач може подати до Новоселицького районного суду заяву про перегляд заочного рішення на протязі 30 календарних днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:       Сергій ПАВЛІНЧУК