Справа № 297/2081/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

04.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 cт. 204-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Вилучені речі і документи, згідно переліку особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.06.2025 року – повернуто ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови суду - 23 червня 2025 року об 11 години 50 хвилин прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 198 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 1000 метрів від державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в складі групи осіб.
Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що оскаржувана постанова суду є незаконною, яка винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його поясненням та іншим доказам, які могли спростувати факт умисної спроби незаконного перетину державного кордону. Зазначає, що підписання протоколу відбувалося під психологічним тиском з боку працівників прикордонної служби, що ставить під сумнів добровільність та достовірність викладених у ньому відомостей. Стверджує, що суд не врахував його становище (мобілізація, відсутність попередніх правопорушень), пом`якшувальні обставини, а також відсутність негативних наслідків від інкримінованих дій. Зазначає, що призначений штраф у розмірі 11050 грн. є надмірним і несправедливим.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у розгляді справи  ОСОБА_1  не приймав, оскільки був 25.06.2025 року був мобілізований до лав ЗСУ. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 не з`явився. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно із даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004436Е від 23.06.2025 року, вбачається, що 23 червня 2025 року об 11:50 год. прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 198 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 1000 метрів від державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення підтверджуються: даними, які містяться в протоколі в протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.06.2025 року; протоколом про адміністративне затримання від 23.06.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_1 в яких зазначив, що вину визнає повністю.; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_1 .
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останнім не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший ІПС групи АЮД ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_5 , діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

На підставі наведено, відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що підписання протоколу відбувалося під психологічним тиском з боку працівників прикордонної служби, що ставить під сумнів добровільність та достовірність викладених у ньому відомостей.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_1 , який проживає у м. Харків, Харківської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку 198 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 1000 метрів від державного кордону під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, а також доводи, які зазначені у клопотанні ОСОБА_1 про закриття адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі та клопотанні відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Отже вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Проте, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, зокрема те, що ОСОБА_1 мобілізований та проходить військову службу у ЗСУ, що у нього відсутня фінансова можливість для оплати накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розмір якого є значним та непосильним для нього, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Також відсутні відомості, які б характеризували його з негативної сторони. Обставин, що обтяжують відповідальність, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.
Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., яке відповідно санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, а також апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 діяння вчинено в умовах воєнного стану в Україні.
На підставі наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції щодо нього зміні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити  ОСОБА_1 строкна апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
В решті постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага