Справа № 496/1039/26
Провадження № 2/496/2278/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Горяєва І.М.,
за участю секретаря – Сурженко В.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського району міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила, та просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , зокрема: земельної ділянки з кадастровим номером 5121084100:01:001:1619 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Мирненська, площею 1,68 га, який був накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у виконавчих провадженнях: № 40400187 від 25.10.2013 року (номер запису про обтяження 3389850), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:7972640 від 15.11.2013 року.
Свої вимоги мотивує тим, що відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (після реорганізації на даний час Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України код 45862901) на все майно ОСОБА_1 , яка виступала поручителем за кредитним договором №014/0043/85/76414 від 11 червня 2007 р., укладеним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 5121084100:01:001:1619 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Мирненська, площею 1,68 га було накладено арешт у виконавчому провадженні: № 40400187 від 25.10.2013 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.
25.12.2024 року позивачка звернулася із адвокатським запитом до відповідача щодо надання інформації та відповідних документів, які перебувають у матеріалах вищевказаних виконавчих проваджень. З листа – відповіді від 30.12.2025 року № 56153 встановлено наступне: Згідно із даними автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Відділі не перебувають виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 . Виконавче провадження № 40400187 з примусового виконання виконавчого листа № 2-101/10, виданого 02.03.2011 Біляївським районним судом Одеської області, перебувало на виконанні з 25.10.2013 року по 30.12.2013 року. За вказаним виконавчим провадженням 30.12.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент прийняття рішення. В подальшому, вказаний виконавчий документ повторно пред`являвся на виконання, востаннє виконавче провадження № 46244483 з його примусового виконання завершено 28.04.2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону у редакції, чинній на момент прийняття рішення. У зв`язку з вище викладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач до судового засідання не з`явилася, але надала до суду надійшла заяву, згідно якої просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у позовній заяві. Крім того, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. 
04.03.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, просить визнати доводи відповідача щодо обов`язковості сплати виконавчого збору необґрунтованими, задовольнити позовні вимоги. 
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено у судовому засіданні, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.01.2026 року, номер інформаційної довідки 459821879, земельна ділянка з кадастровим номером 5121084100:01:001:1619 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Мирненська, площею 1,68 га належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження 3389850 (спеціальний розділ) вказаної у вищезазначеній інформаційній довідці, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7972640 від 15.11.2013 року о 10:13:12, ОСОБА_2 , як посадовою особою органу державної влади було накладено арешт на усе нерухоме майно ОСОБА_1 .
25.12.2024 року позивачка звернулася із адвокатським запитом до відповідача щодо надання інформації та відповідних документів, які перебувають у матеріалах вищевказаних виконавчих проваджень.
З відповіді від 30.12.2025 року № 56153 вбачається, що згідно із даними автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Відділі не перебувають виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Виконавче провадження № 40400187 з примусового виконання виконавчого листа № 2-101/10, виданого 02.03.2011 Біляївським районним судом Одеської області, про: «стягнення з ОСОБА_3 а ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі ООД заборгованість в сумі 3 400 940, 47 грн., а також сплачене держмито в сумі 1 700,00 грн. та витрати з ІТЗ в сумі 30,00 грн., а всього стягнути солідарно з відповідачів 3 402 670, 47 грн.», перебувало на виконанні з 25.10.2013 року по 30.12.2013 року. За вказаним виконавчим провадженням 30.12.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закону) у редакції, чинній на момент прийняття рішення. В подальшому, вказаний виконавчий документ повторно пред`являвся на виконання, востаннє виконавче провадження № 46244483 з його примусового виконання завершено 28.04.2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону у редакції, чинній на момент прийняття рішення.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
На підставі ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, обтяження у вигляді арешту на спадкове майно перешкоджає позивачу у прийняття спадщини.
На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. З досліджених доказів вбачається, що у відділі ДВС на примусовому виконанні відсутні виконавчі провадження боржником за якими є ОСОБА_1 . 
Вимог відповідача щодо сплати виконавчого збору суд вважає необґрунтованими, так як, відповідачем підтверджено, що стосовно позивача відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких він є боржником, виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню, матеріали завершеного виконавчого провадження, у якому був накладений арешт знищені, повторне виконавче провадження закінчене, а арешт триває довгий час.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.
За таких обставин вбачається порушення прав позивача, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту, за рахунок якого в зв`язку із наведеними обставинами не може бути забезпечене реальне виконання рішення суду за відсутності виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно скасувати арешт на вказане вище нерухоме майно.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд –

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 – задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), земельної ділянки з кадастровим номером 5121084100:01:001:1619 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Біляївський район, Мирненська сільська рада, площею 1,68 га, який був накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у виконавчих провадженнях: № 40400187 від 25.10.2013 року (номер запису про обтяження 3389850), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7972640 від 15.11.2013 року. 
Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського району міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місце знаходження: м.Одеса, вул. Разумовська, 37, ЄДРПОУ 45862901 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Горяєв 

З урахуванням розрахунку ДСА України щодо необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23, чисельність суддів Біляївського районного суду, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб (штатна кількість – 11 суддів, але фактична кількість суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ на теперішній час – 6 суддів (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження, тому з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку складання повного тексту рішення суду, що було складено 09.04.2026 року.