ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/584/26 Справа № 176/4096/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання     Примак Н.М.
за участю:
захисника адвоката       Сербіна Б.О.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Сербіна Б.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює вчителем інформатики у комунальному закладі загальної середньої освіти ліцей "Перспектива" Жовтоводської міської ради, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. на користь держави, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним, в тому, що він 04 жовтня 2025 року о 00:15 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , а саме: вчинив сварку, під час якої хапав її за руки та волосся, погрожував, чим принижував її честь та гідність, ставив під загрозу її фізичне та психологічне здоров`я, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На зазначену постанову захисник адвокат Сербін Б.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції проігноровано пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні та його пояснення долученні до матеріалів справи. Конфлікт, який склався між ним та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої, у даному випадку не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вказує, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті, оскільки дії в межах цього конфлікту не досягли межі, які б указувала на вчинення ним того виду насильства, який визначений у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Зауважує, що посилання суду на рапорт співробітника поліції, на який посилається суд першої інстанції не може розглядатися як доказ, оскільки дані посадові особи являються уповноваженими особами на складання протоколу та виконують свої професійні обов`язки, безпосередньо пов`язані з цим, а отже дії останніх можуть бути необ`єктивними.
Наголошує, що пояснення самого ОСОБА_1 судом взагалі не взято до уваги. Лише пояснення потерпілої не можна визнати достатніми для доведення обвинувачення, оскільки вони містять виключно її суб`єктивне бачення ситуації, що сталася 04 жовтня 2025 року.
Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить обов`язкових наслідків, зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Звертає увагу, що правопорушення вчинено 03.10.2025 року, ОСОБА_2 звернулася із заявою до органів поліції 04.10.2025 року, однак протокол про адміністративне правопорушення складено 16.10.2025 року, що також є порушенням чинного законодавства.
Заслухавши захисника адвоката Сербіна Б.О. та ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року з наступними змінами визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.
Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наявні ознаки складу адміністративного правопорушення.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, досліджено докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД 863245 від 16.10.2025 року;
- рапорт старшого інспектора - черговий відділення поліції № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Євтушенка В.В. від 04.10.2025 року, з якого слідує, що 04.10.2025 р. о 00:15 год. зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 , чоловік погрожує, вдарив заявницю. Заявниця ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою з приводу свого звернення (а. с. 2);
- протокол прийняття заяви від ОСОБА_2 від 04.10.2025 року щодо вчинення чоловіком ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно неї;
- письмові поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 04.10.2025 року, в яких вона підтвердила факти, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення від 16.10.2025 року; 
- письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він зазначив про факт вживання спиртних напоїв, наявність між ним та дружиною ОСОБА_2 конфлікту, в наслідок якого він схопив її за руку, більше тілесних ушкоджень та інших дій щодо дружини не вчиняв. 
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є наслідки у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого. 
Самі по собі, конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Як встановлено апеляційним судом, у протоколі про адміністративне правопорушення достеменно вказані наслідки у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю ОСОБА_2 , зокрема приниження її честі та гідності, загроза її фізичному та психологічному здоров`ю, а тому викладена фабула відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу. 
Доводи, стосовно того, що матеріали справи не містять належних доказів домашнього насильства судом оцінюються критично, оскільки подія правопорушення описана в письмових поясненнях потерпілої, а також в протоколі про адміністративне правопорушення, що складено працівниками поліції, дії яких у визначеному законом порядку ОСОБА_1 не оскаржував. Крім того, ОСОБА_1 в своїх поясненнях не заперечив сам факт конфлікту із дружиною та вчинення буд-яких фізичних дій щодо неї. 
Позиція щодо відсутності психологічного та фізичного насильства сприймається апеляційним судом як спосіб захисту задля уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки вина ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні доведена поза розумним сумнівом сукупністю матеріалів справи, в тому числі і поясненнями самого ОСОБА_1 .
За наведених підстав, не заслуговують на увагу посилання захисника, що рапорт поліцейського не може слугувати доказом вини. Апеляційний суд зауважує, що рапорт поліцейського не є самостійним, а враховується у сукупності з іншими матеріалами справи, в даному випадку вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю всіх матеріалів справи. 
Посилання захисника на порушення строків складання протоколу про адміністративне правопорушення, не є таким суттєвим порушенням, яке тягне за собою визнання його недопустимим. Оскільки працівниками поліції здійснений збір матеріалів, пояснень та даних, на підставі аналізу яких вирішується питання про наявність складу адміністративного або кримінального правопорушення, тому після встановлення всіх об`єктивних даних, складено протокол про адміністративне правопорушення. 
Будь-яких інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП захисником не наведено.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката Сербіна Б.О. відсутні, а тому апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу адвоката Сербіна Б.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА