КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2026 року м. Київ справа №320/47512/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лагідна Долина» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Лагідна Долина» із позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №12259/0709 від 11.07.2023.
Ухвалою від 25.12.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржуване рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЛАГІДНА ДОЛИНА» з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами: від 01.12.2019 №TR12 з нерезидентом «BILDIKLER Narenciye Ticareti Ertugrul BILIK» (Туреччина), від 05.04.2022 №TR04-05 з нерезидентом «AHMET SAH GIDA NAKLIYE VE INSAAT IC VE DIS TIC.LTD.STI.» (Туреччина), за період з 01.12.2019 по 08.06.2023.
За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 15.06.2023 №12660/10-36-07-09-04/40185484, яким встановлено порушення вимог частини 3 статті 13 Закону України від «Про валюту та валютні операції», в результаті чого порушено граничні строки розрахунків по зовнішньоекономічним контрактам: від 01.12.2019 №TR12 з нерезидентом «BILDIKLER Narenciye Ticareti Ertugrul BILIK» (Туреччина) в сумі 18 800,00 дол. США та від 05.04.2022 №TR04-05 з нерезидентом «AHMET SAH GIDA NAKLIYE VE INSAAT IC VE DIS TIC.LTD.STI.» (Туреччина) в сумі 20 000,00 дол. США.
На підставі матеріалів документальної перевірки складено податкове повідомлення-рішення №12259/0709 від 11.07.2023, яким позивачу визначено обов`язок зі сплати пені у розмірі 758 418, 14 грн.
Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 
Відповідно до частини 2 статі 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові активи підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені у договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.
Згідно з пунктом 142 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до підпункту 2 пункту 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 (далі - Інструкція) банк розпочинає відлік встановлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати:
- оформлення МД типу ЕК-10 "Експорт", ЕК-11 "Реекспорт" на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;
- здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.
Так, ТОВ «ЛАГІДНА ДОЛИНА» (Покупець) з компанією-нерезидентом «BILDIKLER Narenciye Ticareti Ertugrul BILIK» (Туреччина) (Продавець) було укладено контракт 01.12.2019 №TR12 на придбання товару (овочі, фрукти).
Станом на початок перевіряємого періоду 01.12.2019 заборгованість за контрактом від 01.12.2019 № TR12 відсутня.
На виконання умов імпортного контракту з валютного рахунку в AT «СЕНС БАНК» перераховано кошти нерезиденту «BILDIKLER Narenciye Ticareti Ertugrul BILIK» (Туреччина) на загальну суму 460 913,50 доларів США, згідно з наданими до перевірки платіжними дорученнями.
Граничний строк надходження товарів - 20.01.2023, проте відповідно до вантажно-митних декларацій - товар на митну територію України надійшов - 08.06.2023, таким чином товар надійшов з порушенням строків надходження товару на 139 днів.
Водночас, позивач не заперечує та не оспорює факт порушення встановленого законом граничного строку надходження товару і наголошує що таке порушення сталося через форс-мажорні обставини до яких відносить початок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та небезпека пошкодження товару під час транспортування до України.
Також, ТОВ «ЛАГІДНА ДОЛИНА» (Покупець) з компанією-нерезидентом «AHMET SAH GIDA NAKLIYE VE INSAAT IC VE DIS TIC.LTD.STI.» (Туреччина) (Продавець) було укладено контракт від 05.04.2022 №TR04-05 на придбання товару (фрукти, овочі).
Станом на 01.12.2019 (початок перевіряємого періоду) заборгованість за контрактом від 05.04.2022 №TR04-05 відсутня.
На виконання умов імпортного контракту з валютного рахунку перераховано кошти нерезиденту «АНМЕТ SAH GIDA NAKLIYE VE INSAAT IC VE DIS TIC.LTD.STI.» (Туреччина) в загальному розмірі 50 000,00 доларів США згідно з наданими до перевірки платіжними дорученням: від 22.04.2022 №90 на суму ЗО 00,00 доларів США; від 10.05.2022 №121 на суму 20 000,00 доларів.
Граничний терміни надходження товарів 05.11.2022, проте відповідно до вантажно-митних декларацій - товар на митну територію України надійшов 08.06.2023, таким чином товар надійшов з порушенням строків надходження товару на 215 днів.
Водночас, позивач не заперечує та не оспорює факт порушення встановленого законом граничного строку надходження товару і наголошує що таке порушення сталося через форс-мажорні обставини до яких відносить початок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та небезпека пошкодження товару під час транспортування до України.
У контексті таких доводів позивача зазначає таке.
Відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою бо третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставинах, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою статті, та нарахування пені відповідно до частин п`ятої цієї статті запинається на увесь період дії форс-мажорних обставин.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
У статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору (контракту).
У позовній заяві позивач посилається на наявність форс мажорних обставин, в тому числі лист Торгово-промислової палати України, який розміщений на сайті ТПП України 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 та з якого вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Тобто, за доводами позивача, обставини непереборної сили є загальновідомим фактом, який не потребує додаткового підтвердження жодними документами.
У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Згідно з розпорядженням ТТП України від 25.02.2022 № 3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України" установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс- мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за № 44 (5) (із змінами та доповненнями).
Надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс- мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).
Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс- мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.
Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс- мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами.
Також, відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс - мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Таким чином, позивач на підтвердження дії форс-мажорних обставин повинен був надати сертифікат (довідку) Торгово-промислової палати України, а також підтвердження їх впливу на права та обов`язки сторін.
Між тим, у зв`язку з тим, що ТОВ «ЛАГІДНА ДОЛИНА» не надало доказів на підтвердження впливу форс мажорних обставин на права та обов`язки сторін, такі посилання про настання форс-мажорних обставин не заслуговують на увагу.
При цьому, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс- мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні підприємство, яке посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинно довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
У разі здійснення підприємницької діяльності позивач має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків результатів тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення.
Щодо твердження позивача про відсутність вини в його діях, суд зазначає таке.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України).
Тоді як, санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності у вигляді пені не входять до переліку загальнодержавних та місцевих податків і зборів, визначених Податкового кодексу України.
Підпунктом 54.3.3 Податкового кодексу України визначено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку та збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 3.1 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі закони з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Податкового кодексу України.
При цьому п. 5.1 Податкового кодексу України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених ст. 1 Податкового кодексу України.
Враховуючи викладене, Податкового кодексу України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 п. 1.1 Податкового кодексу України).
Водночас, правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права й обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушенні: ними валютного законодавства визначено Законом України «Про валюту та валютні операції».
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про валюту та валютні операції» у визначено, що у разі, якщо положення інших законів суперечать положенням Закону, застосовують положення цього Закону.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» передбачено, що порушення нерезидентами строку розрахунків тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3% суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті, або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до ч. 8 ст. 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про валюту та валютні операції» основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
Наразі відсутній Закон, який вносить зміни до Закону України «Про валюту та валютні операції», яким змінювались би положення в порядку застосування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті або в порядку застосування відповідальності за порушення порядку здійснення валютних операцій.
Податковий кодекс України не регламентує порядок здійснення валютних операцій та не встановлює відповідальність за його порушення. Склад, порушення та санкції (розмір та порядок обчислення) визначені саме в Законі України «Про валюту та валютні операції», а Податковий кодекс в даному випадку, регламентує лише порядок прийняття податкового повідомлення-рішення, а не нарахування пені.
Отже, відсутні правові підстави застосовувати норм Податкового кодексу України в частині нарахування пені за порушення вимог зовнішньоекономічного контракту з нерезидентом «BILDIKLER Narenciye Ticareti Ertugrul BILIK» (Туреччина) від 01.12.2019 №TR12 та нерезидентом «AHMET SAH GIDA NAKLIYE VE INSAAT IC VE DIS TIC.LTD.STI.» (Туреччина) від 05.04.2022 №TR04-05.
Беручи до уваги наведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Лагідна Долина» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.