Справа № 346/1748/23 
Провадження № 22-ц/4808/360/26 
Головуючий у 1 інстанції Валігурська Л. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О., 
суддів      Василишин Л.В., Баркова В.М.,
секретаря      Шемрай Н.Б.,
з участю правонаступника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та її представника адвоката Потятинника Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Максімова Павла Олександровича на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2023 року, ухвалене суддею Валігурською Л.В. в м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив визнати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивував тим, що він на підставі ордеру на право зайняття жилої площі 26,0 кв м за адресою: АДРЕСА_2 , виданого 01.02.2011 р. Корницькою сільською радою зареєстрував місце проживання та вселився у вказану квартиру для постійного проживання. На день видачі ордера до членів його сім`ї належала його дружина ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_6 , які разом з ним зареєстрували своє місце проживання та стали проживати у вказаній квартирі. 27.09.2013 р. рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_4 розірвано, а у 2014 відповідачі виїхали на постійне місце проживання за кордон і з того часу вони не спілкуються, місце їх перебування не відоме. Перешкод у користуванні житлом він відповідачам не створював, однак з 2014 року вони у квартиру не поверталися, їх особистих речей у ній немає, витрат по утриманні житла відповідачі не несуть. Вважав, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. Зазначав, що має намір вирішувати питання приватизації квартири, що неможливо реалізувати за наявності реєстрації місця проживання відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст. ст. 71, 72 ЖК України.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задоволено.
Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування судового збору по 536 гривень 80 копійок з кожного.
Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі, яка на підставі ордеру надана у користування саме позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, однак починаючи з 2014 року відповідачі в ній не проживають, враховуючи, що доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у квартирі протягом тривалого строку відповідачі суду не надали, то ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є такими, що втратили право користування квартирою. Реєстрація відповідачів у вказаному житлі створює перешкоди для позивача у здійсненні користування житлом.
УхвалоюКоломийського міськрайонного суду від 15 грудня 2025 року поновлено строк на подання заяв про перегляд заочного рішення у цій справі. Заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості позивача по справі - правонаступника померлого ОСОБА_1 (т.1 а.с.247-248).
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги 
На вказане заочне рішення суду представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Максімов Павло Олександрович подав апеляційні скарги, в яких посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Зокрема, зазначає, що ОСОБА_4 виїхала до Франції вимушено, виключно для лікування, а її донька, будучи неповнолітньою та проживаючи разом з ОСОБА_4 , отримувала освіту у Франції. В 2018 році ОСОБА_4 приїжджала до України разом із донькою, у 2021 році ОСОБА_4 приїжджала до України сама, та ОСОБА_3 сама двічі приїжджала в Україну в 2024 році, що підтверджують відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 19.11.2024 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перетин кордону. Вони достатньо добре спілкувались із ОСОБА_1 , обідали, проводили час разом, незважаючи на те, що шлюб між ними був розірваний. Коли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були за кордоном вони неодноразово спілкувалась з ним по телефону. Він жодного разу не ставив питання зняття ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з реєстрації, а навпаки завжди говорив, що вказана квартира буде для доньки ОСОБА_7 .
Вказує, що показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , які були допитані в судовому засіданні, не відображають дійсних обставин, які склалися у сім`ї ОСОБА_10 та обставин по справі. В їх показаннях взагалі відсутні відомості про стан здоров`я ОСОБА_4 . Частково показання є неправдивими.
Зазначає, що відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 була викликана суто об`єктивними причинами: хворобою ОСОБА_4 та необхідністю лікування за кордоном, навчанням ОСОБА_3 . А також ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою, постійно знаходилась з матір`ю - ОСОБА_4 , тому що вона в силу віку не могла проживати окремо від матері (в 2014 році, коли ОСОБА_4 поїхала на лікування за кордон, її дочці ОСОБА_3 виповнилося лише 12 років).
Просить звернути увагу на те, що відповідачі вважають, що подача позову у цій справі ініційована рідною сестрою ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Це підтверджується тим, що у позові та в оскаржуваному рішенні суду прізвище ОСОБА_3 зазначене, як « ОСОБА_11 », хоча ще 11.01.2014 р. на підставі заяви ОСОБА_4 прізвище дитини змінено на « ОСОБА_10 ». Зміна прізвища зумовлена тим, що її рідний батько ОСОБА_12 позбавлений на підставі рішення суду батьківських прав. Позивачу ОСОБА_1 достеменно було відомо про зміну прізвища ОСОБА_7 , тому що вказане питання між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 обговорювалося ще до розірвання шлюбу, та зміна відбувалась саме на його прізвище, тому він не міг про це не знати. Він мав намір усиновити ОСОБА_7 , тому вони почали процес усиновлення, однак такий не був завершений. Тому вважає, що у позові ОСОБА_1 не міг вказати прізвище ОСОБА_7 як: « ОСОБА_11 ». Аналогічно не позивачем ініційований акт про підтвердження відсутності у житлі, складений 27.06.2022 Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради про те, що ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_5 в житловому будинку не проживають. Зазначений акт, на переконання відповідачів, складений на замовлення ОСОБА_2 , в ньому вказано особу, якої не існує, тому суд прийняв рішення на підставі сфальсифікованого документа, що дає підстави для його скасування.
Обгрунтовуючи оскаржуване рішення, суд послався на такі документи, видані Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради: Акт обстеження житлово-побутових умов проживання, складений 22.08.2022 року, Довідку № 150, видану 22.08.2022 року про склад сім`ї, Акт про підтвердження не проживання, складений 27.06.2022 року. Однак, насправді вказані документи Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради не видавалися, що підтверджується відповіддю № 19/01.2.8/1-18 від 08.04.2025 року, наданою на адвокатський запит, в якій вказано, що посадовими особами Корницького старостинського округу акти, довідки, висновки та інші документи, в яких фігурували ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 11.12.2020 року до теперішнього часу, не видавалися.
Також зазначає, що суд послався на витяг з Бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України, наданий Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.04.2023 року, в якому зазначено, що ОСОБА_4 востаннє виїхала за межі України 12.08.2021 року, інформація стосовно ОСОБА_5 в базі даних відсутня. Оскільки з 11.01.2014 року прізвище ОСОБА_5 було змінено на « ОСОБА_10 », то на запит суду до Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону ОСОБА_14 (неіснуючою особою) звісно надана негативна відповідь. Водночас відповідь Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-80484/18/24-Вих від 19.11.2024 року на адвокатський запит № 32 від 18.11.2024 року підтверджує, що ОСОБА_3 з 2018 року до 2024 року неодноразово приїжджала в Україну. Таким чином, в обґрунтування судового рішення покладений ще один нікчемний документ, в якому викладена інформація стосовно неіснуючої особи і яким неможливо було встановити дійсні обставини справи.
Крім того, вказує, що ОСОБА_2 в запереченні на заяву про перегляд заочного рішення зазначено неправдиві відомості про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі не відомо про смерть ОСОБА_1 . Вони не цікавились його життям, не проживали в його квартирі, не спілкувались з ним, обірвали будь-які зв`язки. Вони не приїжджали на його похорони. Стверджує, що відповідачі спілкувались з ОСОБА_15 , зв`язків не обривали, про його смерть дізнались від його сина ОСОБА_16 . ОСОБА_3 приїжджала 10 листопада 2024 року одразу після похоронів ОСОБА_17 , якого поховали ІНФОРМАЦІЯ_3 . 10.11.2024 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 придбали квіти, приходили відвідати на могилу ОСОБА_1 ОСОБА_3 передала гроші у розмірі 200 євро ОСОБА_18 , який є родичем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , для встановлення пам`ятника. ОСОБА_4 не приїхала на похорони ОСОБА_1 у зв`язку із станом здоров`я та необхідністю лікування.
Вважає, що суд не врахував при вирішенні спору всіх вказаних фактів, тому що вони навіть не були відомі суду, що призвело до ухвалення помилкового, фактично незаконного рішення, в якому не відображені дійсні обставини справи.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 адвокат Потятинник Ю.Р. подав відзив на апеляційні скарги, вважає їх безпідставними. Зокрема, зазначає, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2025 р. ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості позивача по справі - правонаступника померлого ОСОБА_1 .
Вказує, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виїхали на постійне місце проживання за кордон і з того часу вони не спілкувалися з ОСОБА_1 , місце їх перебування невідоме. Перешкод у користуванні житлом позивач відповідачам не створював, однак з 2014 року вони у квартиру не поверталися, їх особистих речей у ній немає, витрат по утриманню житла не несуть. Згідно з витягом з протоколу № 4 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 23.08.2023р. та витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.08.2023р. № 463 «Про затвердження протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_1 » вирішено вважати склад сім`ї прапорщика ОСОБА_1 – 1(одна) особа: ОСОБА_1 . Відповідачі намагаються ввести суд в оману вказуючи, що вони зареєстровані в АДРЕСА_3 , хоча довідкою Управління ЦНАП Коломийської міської ради про склад сім`ї № 10658 від 09.08.2023р. підтверджується, що в цій квартирі зареєстрований лише ОСОБА_1 . ОСОБА_4 в заяві про перегляд заочного рішення вказує, що виїхала за кордон разом зі своєю неповнолітньою дочкою після розірвання з ОСОБА_1 , і лише декілька разів з того часу в`їжджала в Україну. Її твердження про те, що вона та її дочка при цьому відвідували і спілкувались з ОСОБА_1 повністю не відповідають дійсності. Останній не був ні батьком, ні опікуном, ні усиновлювачем ОСОБА_3 , а зміна прізвища не може вважатись доказом цього. Відповідачі давно втратили будь-який зв`язок із житлом, на яке вони безпідставно претендують після смерті ОСОБА_1 . Вони не є його спадкоємцями, на відміну від його сестри ОСОБА_2 . Згідно доводів апеляційних скарг відповідачі з 2014 р. лише декілька разів приїжджали в Україну, належних і достатніх доказів їх появи в спірному житлі чи наявності в ньому особистих речей, іншого зв`язку з цим житлом та з ОСОБА_1 не представили.
Просить залишити без задоволення апеляційні скарги.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
У засіданні суду апеляційної інстанції правонаступник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та її представник адвокат Потятинник Ю.Р. заперечили щодо задоволення апеляційних скарг.
Відповідачі та їхній представник у судове засідання не з`явились, представник відповідачів адвокат Максімов П.О. подав заяви про розгляд справи без їхньої участі.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Фактичні обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, щовідповідно до ордеру на жилу площу в квартирі, виданого Корницькою сільською радою Коломийського району від 01.02.2011 р. ОСОБА_1 надано право на зайняття сім`єю з трьох чоловік жилої площі 26,0 кв м, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Склад сім`ї позивача: дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 (т.1 а.с.4).
У свідоцтві про народження відповідача ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , виданому 17.12.2002 р. Виконкомом Очеретянської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, матір`ю вказана ОСОБА_19 , батьком ОСОБА_12 (т.1 а.с.5).
Згідно довідки №150, виданої 22.08.2022 р. Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 і до складу його сім`ї входить: дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 (т.1 а.с.6).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 р. розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23.02.2010 р. у відділі РАЦС по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №6 (т.1 а.с.7).
Згідно акту про підтвердження не проживання, складеного 27.06.2022 р. Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради, ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 не проживають (т.1 а.с.8).
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 22.08.2022 р. комісією Корницького старостинського округу Коломийської міської ради, вбачається, що зі слів ОСОБА_1 та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , встановлено, що з 2014 року ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає, в квартирі їх особистих речей не виявлено, комунальні послуги сплачує ОСОБА_1 (т.1 а.с.9).
Відповідно до витягу з Бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.04.2023, ОСОБА_21 востаннє виїхала за межі України 12.08.2021. Інформація стосовно ОСОБА_5 в базі даних відсутня (т.1 а.с.25).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11 січня 2014 року прізвище ОСОБА_5 змінено на « ОСОБА_10 », що підтверджується витягом з ДРАЦС (т.1 а.с.123-124).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі, яка на підставі ордеру надана у користування саме позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, однак, починаючи з 2014 року, відповідачі в ній не проживають, враховуючи, що доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причин непроживання у квартирі протягом тривалого строку відповідачі суду не надали, то ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є такими, що втратили право користування квартирою.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції
Однак із такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 була викликана поважними причинами: хворобою ОСОБА_4 та необхідністю її лікування за кордоном та навчанням ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 на день вибуття із квартири була малолітньою, тому не могла проживати окремо від матері.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13 (провадження № 61-23089св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17 (провадження № 61-6652св21), від 26 липня 2023 року у справі № 754/5333/18 (провадження № 61-4094св23).
У заявах про перегляд заочного рішення у цій справі, а також в апеляційних скаргах відповідачі посилались на те, що їхня відсутність у квартирі АДРЕСА_1 була викликана поважними причинами.
Так, зокрема, ОСОБА_4 обґрунтовано зазначає, що 13.02.2014 року виїхала до Франції з метою лікування разом із донькою ОСОБА_22 , оскільки батько ОСОБА_12 рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.11.2013 року по справі №346/6027/13-ц позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої дочки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, ще 08.12.2009 року ОСОБА_12 у м. Харків посвідчив у нотаріуса заяву, у якій не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надав свою згоду на її усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки питання усиновлення ОСОБА_23 не було завершено, ОСОБА_4 була вимушена їхати на лікування за кордон разом з дочкою, та не могла її залишити разом з ОСОБА_1 . З 2014 року перебувала на лікуванні за межами України, яке буде тривати ще до 2026 року, що підтверджує звіт про консультацію Дирекції лікарняних закладів Парижа від 17.04.2024 року. У Франції ОСОБА_3 розпочала навчання, що підтверджують дипломи від 20.07.2016 року про вивчення французької мови на рівні А2 та від 18.07.2017 року про вивчення французької мови на рівні В1. Також ОСОБА_3 отримала освіту: - 06.07.2020 року закінчила ОСОБА_24 та отримала свідоцтво про професійну освіту. Спеціальність: «Робота в адміністративних службах». 23.06.2021 року отримала грамоту про вручення нагороди Почесного легіону, яка була видана Комітетом ОСОБА_25 для сприяння у реалізації її проекту з продовження вищої освіти. 19.07.2021 року закінчила ОСОБА_24 та отримала диплом професійного ступеня бакалавра зі спеціальності «Менеджмент-Управління». 14.09.2022 року ОСОБА_3 отримала робочу візу в ОСОБА_26 на 3 роки, де у зазначений термін вона повинна підтвердити на практиці отриману освіту. Таким чином, ОСОБА_4 виїхала до Франції вимушено, з метою лікування, а її дочка, будучи неповнолітньою та проживаючи разом з ОСОБА_4 , отримувала освіту у Франції.
Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачами доказами.
Оскільки відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 з 2014 року до часу подання позову ОСОБА_1 , тобто до квітня 2013 року, була викликана поважними причинами: хворобою ОСОБА_4 та її лікуванням за кордоном та навчанням ОСОБА_3 , то слід дійти висновку, що вони відсутні у житлі з поважних причин, не втратили права користування вказаною квартирою, а тому позов не підлягав задоволенню.
Водночас, 06 листопада 2024 року, після ухвалення оскаржуваного заочного рішення у цій справі, позивач ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.153).
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_2 залучено до участі у цій справі в якості позивача по справі - як правонаступника померлого ОСОБА_1 (т.1 а.с.247-248).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з ордером на жилу площу у квартирі квартира АДРЕСА_1 є службовим житлом (т.1 а.с.4), не перебуває у власності а ні у ОСОБА_1 , а ні у ОСОБА_4 , що підтверджується відповідями №2375222 та №2375234 від 23.02.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд помилково залучив ОСОБА_2 як правонаступника померлого ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 за життя не набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , тому вона не входить до складу спадщини, а правовідносини у цій справі не допускають правонаступництва.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке не може залишатися в силі та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні неповно і неправильно встановлені обставини справи, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку зі смертю фізичної особи – позивача по справі ОСОБА_1 , оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Максімова Павла Олександровича задовольнити частково.
Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2023 року скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:         Л.В. Василишин
В.М. Барков

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.