Дата документу 23.03.2026
Справа № 337/366/25
Провадження № 2/334/139/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
Головуючого судді Гнатюка О.М.
При секретарі Якущенко Е.Р.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,- 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов, поданий адвокатом Стариченком Миколою Петровичем в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Позов обґрунтований наступним.
12 січня 2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 11). 
У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 543). 
В травні 2013 року на фоні конфлікту між подружжям, ОСОБА_5 звернулась до Хортицького районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу (справа №337/2620/13-ц). 
10.07.2013 рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя (справа 337/2620/13-ц) шлюб було розірвано. 
Паралельно з заявою про розірвання шлюбу ОСОБА_6 була подана позовна заява про стягнення аліментів на утримання спільної дитини. 
10.07.2013 заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 337/2619/13-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів прийнято стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2008 року, до досягнення дитиною повноліття. 
Виконавчі листи за цим рішенням були пред`явленні ОСОБА_7 до виконання на адресу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження №39739578) відразу після їх видачі. 
Попри вказані судові процеси, з моменту укладення шлюбу та по кінець жовтня 2022 року сторони продовжували проживати сім`єю разом з сином та вести спільне господарство у квартирі зав адресою: АДРЕСА_1 , яка належить матері ОСОБА_1 - ОСОБА_8 . 
У серпні 2022 року ОСОБА_9 був призваний до військової служби у складі Збройних Сил України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 02.12.2024. 
Через декілька місяців після призову ОСОБА_1 дізнався про намір відповідачки повністю розірвати сімейні стосунки з позивачем і переїхати жити до іншого чоловіка. Тож фактично спільна дитина та відповідачка почали проживати окремо лише в жовтні 2022 року, а не в 2013 році, як про те заявляла ОСОБА_10 у позові про стягнення аліментів. 
В першому півріччі 2024 року ОСОБА_1 неодноразово приймав участь у бойових діях безпосередньо на ліні зіткнення з ворогом, що потягло за собою й підвищення заробітної плати військовослужбовця. 
Тож, керуючись вищенаведеною інформацією, переслідуючи бажання матеріального збагачення за рахунок колишнього чоловіка, 25.09.2024 ОСОБА_2 звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів. 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2024 у справі № 337/5234/24 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. 
Вважаючи, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2024 у справі № 337/5234/24 є незаконним через суттєві порушення норм матеріального та процесуального права, що спричинило неналежний розгляд та необґрунтованість ухваленого рішення, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу. 
В обох позовних заявах (про стягнення аліментів - справа №337/2619/13-ц, про зміну способу стягнення аліментів - справа №337/5234/24) відповідачка цілеспрямовано, з корисних мотивів, ввела суд в оману, вказавши, що спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом з нею і знаходиться на її утриманні.
Окремої уваги суду заслуговує той факт, що спільна дитина - ОСОБА_4 постійно проживає за кордоном окремо від матері. За наявною інформацією, ОСОБА_4 в травні 2024 року покинув територію України та по цей час проживає окремо від матері за кордоном. Наміру повертатися до України та проживати з ОСОБА_7 син немає, оскільки з його сторони існують побоювання бути призваним до Збройних Сил України після досягнення ним 18 років. 
ОСОБА_4 з 01.01.2022 декілька разів на довготривалий термін виїздив закордон, а 17.05.2024 о 19:55 перетнув державний кордон у пункті пропуску Рава-Руська на виїзд та до України по цей час не повертався. 
ОСОБА_2 в той же час постійно проживає у місті Запоріжжя. 
У такому разі, враховуючи викладене, обставини зазначені в позовній заяві про стягнення аліментів ОСОБА_2 щодо спільного проживання з сином, повністю втратили свою актуальність та не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 з 01.01.2022 декілька разів на довготривалий термін виїздив за кордон без відповідачки, а 17.05.2024 взагалі виїхав з території України та по цей час не повертався. Більше того, відповідно до позову про зміну способу стягнення аліментів (справа №337/5234/24), відповідачка зазначає, що проживає спільно з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 
Зі змісту ст. 181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. 
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. 
У Постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 711/8561/16-ц сформульовано правовий висновок, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 
Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. 
Зазначені норми не визначають чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. 
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 158/1638/18 від 17.06.2020). 
Неабиякої уваги заслуговує той факт, що ОСОБА_7 на протязі більше 10 років не вчинялось жодних дій щодо ініціювання виконання виконавчого провадження і лише після остаточного припинення відносин з позивачем у 2022 році, 07.07.2023 остання звернулась до виконавчої служби з заявою про надання інформації (довідки) щодо стану виконавчого провадження, тобто фактично у даному випадку ініціювала його виконання. 
На виконанні у Хортицькому відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №39739578 за виконавчим листом № 2/337/1318/2013 від 01.08.2013 про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2013 та до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У вказаному виконавчому провадженні ще в 2013 році з заробітної плати ОСОБА_2 дійсно декілька раз стягувались кошти на утримання сина, однак колишня дружина запевнила чоловіка, що це встановлена процедура та, у найближчий час вона відкличе виконавчий лист. 
Позивач не приділяв значної уваги таким утриманням, оскільки кошти відраховувались на користь дружини і сімейний бюджет від цього суттєво не зменшувався. Надалі стягування припинились і про виконання рішення суду та виконавчі листи у подружжя мова за наступні 10 років жодного разу не заходила.
Про відновлення даного виконавчого провадження, позивач дізнався лише у 2023 році, коли колишня дружина отримала інформацію, що позивач призваний до військової служби та подала до суду позовну заяву про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів (провадження Хортицького районного суду м. Запоріжжя, справа № 337/4505/23). 
В додаток до цієї ж заяви було надано постанову про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості зі платі аліментів, який перевищував 117000 грн. 
Вказані обставини стали справжнім моральним потрясінням для позивача. 
У період більший за 10 років, починаючи з 12.09.2013 по 01.10.2024 державними виконавцями були винесені всього лише шість постанов відносно ОСОБА_1 , зокрема: 
12.09.2013 - постанова про відкриття виконавчого провадження; 
23.10.2013 - постанова про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження; 
25.09.2018 - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 
25.09.2018 - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 
25.09.2018 - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 
25.09.2018 - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 
Державними виконавцями до матеріалів виконавчого провадження не було долучено жодного доказу відправлення вищезгаданих постанов, зокрема копій поштових відправлень та квитанцій про одержання або неодержання ОСОБА_14 зазначених листів.
В такому разі спростувати той факт, що ОСОБА_1 був необізнаний про існування виконавчого провадження відносно нього взагалі не вимагає жодних труднощів. 
З аналізу вказаних постанов, вбачається, що жодна з них не була звернена на грошові кошти боржника, тим більше першочергово, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження». 
Разом з тим, ОСОБА_1 з 2004 року був офіційно працевлаштований, внесений до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ). 
31.10.2023 з метою притягнення відповідальних осіб до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була направлена скарга на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців у виконавчому провадженні №39739578. 
17.11.2023 була надана постанова про перевірку законності виконавчого провадження, внесені необхідні виданий новий розрахунок заборгованості. Разом з тим, питання, чому за період існування виконавчого провадження постанови не направлялись на адресу позивача та не доводились до його відома так і залишились неспростовними при розгляді скарги. Бездіяльність органів виконавчої служби стала підставою порушення права ОСОБА_1 бути обізнаним про стан перебігу виконавчого провадження та вчинення ним усіх можливих дій, як учасника виконавчого провадження, що дала можливість ОСОБА_2 , матеріально збагатитися перебуваючи у нових відносинах, за рахунок коштів колишнього чоловіка. 
Нараховані аліменти у розмірі більш як 117000 грн. у 2023-2024 роках були повністю стягнуті державним виконавцем і наразі заборгованість ОСОБА_11 зі сплати аліментів повністю відсутня. 
Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна місця проживання дитини є істотною обставиною яка впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Право стягнення аліментів на свою користь має той з батьків, з ким дитина проживає. В даній справі неповнолітній син сторін не проживає з відповідачкою, на користь якої з позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини, тому це є підставою для звільнення його з 17.05.2024 від сплати аліментів та припинення їх стягнення на майбутнє.
Позивач просить:
Припинити стягнення та звільнити від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , призначених рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2013 року, починаючи з 17.05.2024 року; 
визнати виконавчий лист, виданий Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі №337/2619/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2008 року, до досягнення людиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

Стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідачка позовні вимоги не визнає з наступних підстав.
У зв`язку з тим, що на цей час йде війна з 2022 року, неповнолітня дитина, тимчасово проживає у Польщі разом з сестрою відповідачки - ОСОБА_15 (зміна прізвища з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідачка постійно переказує гроші синові або своїй сестрі — ОСОБА_18 , щоб вона сплачувала за житло, де вони проживають у Польщі, та за погодженням з відповідачкою, вона переказує грошові кошти синові, що підтверджується роздруківкою по картці про переказ грошових коштів з Ощадбанк24 (де у позивачки приєднана дитяча картка до основної) та МОНОБАНК, яка відкрита на ім`я сина.
Вищезазначені докази, про переказ грошових коштів свідчать про надання відповідачкою матеріальної допомоги синові.
Окрім того відповідачка несе витрати пов`язанні з навчанням сина у відокремленому структурному підрозділі «Запорізькому гуманітарний фаховий коледж Національного університету «Запорізька політехніка», у розмірі 14242,50 грн., що підтверджується квитанціями.
Всього відповідачкою сплачено за весь період навчання 29 202,50 грн.
Твердження сторони позивача у позові: «у вказаному виконавчою провадженні ще в 2013 році з заробітної плати ОСОБА_1 дійсно декілька разів стягувались кошти на утримання сина, однак колишня дружина запевнила чоловіка, що це встановлена процедура та, у найближчий час вона відкличе виконавчий лист. Позивач не приділяв значної уваги таким утриманням, оскільки кошти відраховувались на користь дружини і сімейний бюджет від цього суттєво не зменшувався», це повна нісенітниця.
З травня 2013 року по серпень 2023 року (за 10 років) відповідач сплатив аліментів на утримання свого рідного сина лише 3880 грн.
У листопаді 2013 року позивач не був офіційно працевлаштований, тому стягуватись із заробітної плати аліменти не могли.
Влаштувався позивач у ПРАТ «Запоріжкокс» лише у грудні 2013 року, проте згідно відповіді ПРАТ «Запоріжкокс» (на адвокатський запит по іншій справі) у примусовому порядку аліменти не стягувались. Тому платежі з грудня 2013 року по квітень 2014 року були сплачені позивачем самостійно, на виконання судового рішення.
Своїми діями, а саме сплата аліментів у період з листопада 2013 року до квітня 2014 року, а також отримання судових повісток по справі про стягнення аліментів, підтверджують про обізнаність боржника (позивача) про виконавче провадження.
Також спростовується твердження сторони позивача, що виконавче провадження коли-небудь було зупинено, оскільки виконавче провадження ніколи не було зупинено.
Вищезазначені факти свідчать про обізнаність боржника (позивача) про наявність виконавчого провадження, та про існування заочного рішення про стягнення з нього аліментів на утримання свого неповнолітнього сина.
ОСОБА_1 , був обізнаний, що з нього стягуються аліменти в примусовому порядку, проте не повідомив держвиконавця про те, що він проходить службу з 24.02.2022 року та не вчинив дій направлених на погашення заборгованості з аліментів у добровільною порядку. Тобто відповідач приховав свої доходи від держвиконавця, і як наслідок, саме з його вини у нього виникла заборгованість по сплаті аліментам.
Також сторона позивача стверджує, що сторони проживали разом з 2008 року до 2022 рік, та він весь цей час утримував і відповідачку, і дитину, проте вони не відповідають дійсності, та спростовуються, в тому числі, наступними обставинами:
1) 20.02.2013 року винесена постанова про закриття кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, відповідно до якої «09.02.2013 року близько 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 за місцем проживання, умисно наніс тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які згідно висновку експерта №272 від 11.02.2013 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження»;
2) покази свідка (старшої дочки ОСОБА_2 ), яка дала наступні свідчення з приводу подій від 09.02.2013 року (мовою оригіналу): «последнее время, примерно с 31.01.2013 года, мы с мамой, а также младшим братом ОСОБА_19 переехали на временное проживание к маминой сестре - ОСОБА_20 , 1985 г.р., которая проживает по адресу: АДРЕСА_4 по причине того, что родители поругалися между собой и мама решила пожить отдельно». Раніше проживали разом із ОСОБА_1 за адресою: м. Запоріжжя, аул. Запорізького козацтва
14.05.2013 року позивачка звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, рішення ухвалено 17.06.2013р. Окрім того у рішенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя зокрема, зазначено, що відповідачем надана заява про розгляд справи без його участі
14.05.2013 року позивачка звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про стягнення аліментів, рішення ухвалено 10.07.2013р., виконавчий лист отримано 01.08.2013 року, декілька судових повісток було отримано відповідачем, а також у рішенні зокрема, зазначено, що в судове засідання відповідач не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.
29.08.2013 року ОСОБА_2 звернулась до Хортицького ВДВС із заявою про прийняття виконавчого документу до примусового виконання, адреса проживання позивачки зазначена: АДРЕСА_5 .
11.09.2023 року відповідач знову наніс тілесні ушкодження позивачці, що підтверджується висновком спеціаліста (про зняття побоїв) та постановою про закриття кримінального провадження.
Ці факти, як кожен окремо, так і в сукупності підтверджують, що сторони по справі не проживати у зазначений позивачем період. Оскільки, якщо подружжя, яке проживає разом і у них все добре у стосунках, а саме: вони піклуються один про одного, поважать один одного, відчувають почуття любові однин до одного, то ніколи інший з подружжя не буде подавати позов про розірвання шлюбу та позов про стягнення аліментів.
В дійсності сторони проживали сумісно з моменту укладання шлюбу - 12.01.2008 року та до 31.01.2013 року.
Порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). В такому випадку, розгляд такої заяви відбувається з повідомленням стягувача та боржника в рамках виконавчого провадження, тобто передбачений інший порядок розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_21 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. У подальшому, 23 березня 2026 року надав суду заяву, у якій повідомив про розірвання договору про надання правничої допомоги з ОСОБА_1 .
Відповідачка в судове засідання не з`явилася. 
Представник відповідачки ОСОБА_22 в судовому засіданні заперечувала щодо можливості задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві. У подальшому надала заяву про слухання справи за її відсутності та відсутності відповідачки.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_23 уклали шлюб 12.01.2008 року.
Відповідно до постанови слідчого СВ Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області Пелих А.М. від 20.02.2013 року кримінальне провадження №12013080070000221 від 11.02.2013 року за ч.1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних пошкоджень закрите в зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний шлюб.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2013 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн.
Відповідно до заяви від 29.08.2013 року ОСОБА_2 звернулася до Хортицького ВДВС із заявою про прийняття виконавчого листа 2/337/1318/2013 до виконання. 
Постановою від 12.09.2013 року державним виконавцем Хортицького ВДВС відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/337/1318/2013 від 1.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи з 14.05.2013 року і до досягнення нею повноліття.
Відповідно до постанови старшого дізнавача СД ВП №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Сербо М.О. від 13.12.2023 року кримінальне провадження №12023087070000503 від 17.10.2023 року за ознаками ч.1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних пошкоджень закрите в зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до відповіді ГЦОСІ ДПС України від 24.12.2024 року ОСОБА_24 перетинав кордон України 12.09.2022 року – виїзд, 17.09.2022 року – в`їзд, 14.09.2023 року – виїзд, 28.04.2024 року – виїзд, 17.05.2024 року – виїзд.
Відповідно до листа виконкому Запорізької міської ради від 9.05.2024 року №3-3293-Х виїзд з України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Польщі з 16.05.2024 року у супроводі тітки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 погоджено з виконавчим комітетом Запорізької міської ради як органом опіки та піклування.
Відповідно до розрахунку заборгованості від 14.02.2025 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 , стягуваних на підставі виконавчого листа №2/337/1318/2013 від 1.08.2013 року становив 6742,95 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
У Постанові від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Згідно з постановою Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22) припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23 зроблено висновок, що відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23.
Враховуючи встановлені обставин справи, слід дійти висновку, що підстави для припинення стягнення аліментів на користь матері відсутні, оскільки дитина на цей час не проживає з батьком, тимчасово проживає за кордоном, продовжує перебувати на утриманні матері, що підтверджується виписками з банківського рахунку, відсутні відомості щодо нецільового використання матір`ю дитини аліментів, тобто мати належним чином виконує свій обов`язок щодо забезпечення дитини. 
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Тобто, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів, то також відсутні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі №337/2619/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання житини у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2008 року, до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись статтями 12, 79-81, 133, 141, 161, 264- 268, 430 ЦПК України, суд -

У Х ВА Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Гнатюк О. М.